Номер провадження: 22-ц/785/4757/16
Головуючий у першій інстанції Курочка В. М.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, до приватного акціонерного товариства «Україннська страхова компанія «Княжа Вієнна Інштурас», ОСОБА_5, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016р. ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25.08.2014р., приблизно о 16 год. 50 хв., на автодорозі Одеса-Іллічівськ, на території Овідіопольського району, Одеської області ОСОБА_5, керуючи власним автомобілем «Мітsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по лівій смузі дороги, був неуважним, проігнорував попереджувальний знак 1.5.3., який розташований за 66 м до звуження дороги, не стежив за дорожнім рухом та обстановкою, відволікся від керування автомобілем, не дав перевагу закінчити виїзд з правої смуги дороги її чоловікові ОСОБА_6, який керував автомобілем «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_2, та перестроювався з правої смуги на ліву смугу дороги, не застосував екстреного гальмування та не прийняв всі міри до запобігання дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП), чим грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України і допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок ДТП ОСОБА_6 загинув, був пошкоджений автомобіль «ВАЗ-21063», яким він керував, та залишилась неповнолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебувала на утриманні за життя покійного. Постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 27.02.2015р. кримінальне провадження за фактом ДТП закрите у зв'язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 є власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Мітsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 та його цивільно-правова відповідальність була застрахована полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів приватним акціонерним товариством «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», позивачка з урахуванням уточнень позовних вимог просила стягнути на її користь з:

- приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», (далі - ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») , моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_6 у розмірі 100 000 грн. та майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля «ВАЗ-21063» у розмірі 17 484 грн. 21 коп.;

- ОСОБА_5 одноразово 13 671 грн. на відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника на неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, тобто до 12.09.2016р.; 9 600 грн. - вартість пам'ятника на могилі ОСОБА_6; 6 916 грн. - витрати на поховання ОСОБА_6; 6 150 грн. - витрати на лікування ОСОБА_6; 720 грн. - транспортні послуги; 1 440 грн. - витрати за зберігання автомобіля на арештмайданчику; моральну шкоду 400 000 грн., заподіяну смертю ОСОБА_6, (а.с. 105-110).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а також представник ОСОБА_5 заперечували проти позову, вважаючи його необґрунтованим.

Рішенням суду від 04.05.2016р. у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП сталася лише з вини водія автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_6, що вина відповідача ОСОБА_5 у порушенні Правил дорожнього руху та завданні шкоди позивачці відсутня, а тому позовні вимоги до ОСОБА_5 та ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За положеннями ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За положеннями норм КПК України винність особи у вчиненні кримінального правопорушення оформлюється у формах обвинувального вироку або відповідної ухвали суду.

Як видно з матеріалів справи обвинувального вироку або відповідної ухвали суду, які б доводили, що дійсно відповідач ОСОБА_5 вчинив ці протиправні дії, на які посилається позивачка, немає.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, застосовуючи норми матеріального права до правовідносин сторін, що виникли між ними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при вирішенні спору про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Пунктом 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

В силу ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Судом установлено, що 25.08.2014р., приблизно о 14 год. 50 хв., водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063», державний номерний знак НОМЕР_2, рухаючись по автодорозі Одеса-Іллічівськ в напрямку м. Одеси по крайній правій смузі, при наявності двох смуг для руху у цьому напрямку, на 10 км + 33,4 м, грубо порушив вимоги пунктів 11.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, виконуючи маневр розвороту ліворуч з перетинанням лівої смуги даного напрямку і виїздом на сторону зустрічного руху через суцільну лінію дорожньої розмітки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем «Міtsubishi» під керуванням ОСОБА_5, який рухався в лівій смузі руху даного напрямку.

Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами:

- висновком №5670 судової автотехнічної експертизи від 17.02.2015р., з якого слідує, що водій автомобіля «ВАЗ-21063», при вихідному знаходженні транспортного засобу в правій смузі даного напрямку в нерухомому стані, за час близько 2.266с до зіткнення здійснив маневр розвороту вліво, з перетинанням лівої смуги даного напрямку і виїздом на сторону зустрічного руху через суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділює зустрічні транспортні потоки, рухаючись перед зіткненням упоперек дороги і досягши швидкості близько 15 км/год. Автомобіль «Міtsubishi» в період спостереження рухався зі швидкістю близько 81 км/год в лівій смузі даного напрямку ближче до осьової лінії дорожньої розмітки, що поділяє зустрічні транспортні потоки. В період спостереження до зіткнення, проміжок часу приблизно 1,200с, автомобіль «Міtsubishi» рухався з гальмуванням в початковій фазі. В умовах події в першу чергу, у відповідності до вимог п. 11.4 Правил дорожнього руху і вимог суцільної осевої лінії дорожньої розмітки (лінія 1.1)- водій автомобіля «ВАЗ-21063» в умовах місця ДТП повинен був категорично відмовитися від наміру здійснити розворот на даній ділянці дороги. При експертному розгляданні дій водія автомобіля «ВАЗ-21063» на технічному рівні у світлі умов забезпечення безпеки виконаного ним маневру: у відповідності до вимог пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху - водій автомобіля «ВАЗ-21063», виконуючи в умовах події поза межами перехрестя розворот не з крайнього лівого положення проїзної частини свого напрямку повинен був - перед початком руху із зміною напрямку переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, у тому числі, здійснити належний контроль можливої наявності попутних транспортних засобів позаду себе в лівій смузі руху; за наявності вказаних транспортних засобів дати їм дорогу, тобто, за наявності позаду себе в лівій смузі автомобіля «Міtsubishi» - відмовитися від початку свого маневру до того, коли останній залишить дану ділянку дороги. Діючи відповідно зазначеним вимогам Правил водій автомобіля «ВАЗ-21063» мав технічну можливість попередити зіткнення.

З технічної точки зору, рух автомобіля «Міtsubishi» на даній ділянці дороги зі швидкістю 81 км/год формально не суперечив вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху по вибору безпечного швидкісного режиму руху.

Дії водія автомобіля «ВАЗ-21063», який всупереч вимогам Правил дорожнього руху здійснив маневр перед автомобілем «Міtsubishi» - з моменту виникнення небезпеки для руху обумовили водієві автомобіля «Міtsubishi» виникнення аварійної ситуації, в якій останній не мав технічної можливості попередити зіткнення.

У причинному зв'язку з настанням даної ДТП знаходяться фактичні дії водія автомобіля «ВАЗ-21063», не відповідні вимогам Правил дорожнього руху.

На даній ділянці дороги для легкових автомобілів максимально допустима швидкість руху визначається загальними вимогами п. 12.6.г Правил дорожнього руху і становить не більше 90 км/год. Маневр як засіб запобігання ДТП в світлі вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху в даному випадку для водія автомобіля «Міtsubishi» був неприйнятним (а.с. 121-128);

- оглянутим в судовому засіданні та долученим до справи записом відео реєстратора, з якого слідує, що водій автомобіля «ВАЗ-21063» на порушення вимог пп. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху виконував розворот вліво поза межами перехрестя не з крайнього лівого положення проїзної частини свого напрямку руху, а з крайньої правої смуги руху, з перетинанням лівої смуги руху даного напрямку і виїздом на сторону зустрічного руху через суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділює зустрічні транспортні потоки(лінія 1.1), на незначній відстані від автомобіля «Міtsubishi», який рухався в попутному напрямку в лівій смузі руху, не переконався перед початком руху із зміною напрямку, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого сталася ДТП;/

- постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 19.06.2015 р. про закриття кримінального провадження у зв'язку з тим, що ДТП сталася з вини автомобіля «ВАЗ-21063» ОСОБА_6, який загинув, а водій автомобіля «Міtsubishi» ОСОБА_8 не мав технічної можливості запобігти зіткненню автомобілів і не порушував Правил дорожнього руху. (а.с. 129-132);

- ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2015р., якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні її скарги на постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області від 19.06.2015 р. про закриття кримінального провадження, а також ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2015р., якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволені її апеляційної скарги на постанову слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2015 р. (а.с. 133-138).

Доводам позивачки про те, що ОСОБА_5, керуючи автомобілем, та рухаючись по лівій смузі дороги, був неуважним, проігнорував попереджувальний знак 1.5.3., який розташований за 66 м до звуження дороги, не стежив за дорожнім рухом та обстановкою, відволікся від керування автомобілем, не дав перевагу закінчити виїзд з правої смуги дороги її чоловікові ОСОБА_6, який керував автомобілем «ВАЗ-21063», та перестроювався з правої смуги на ліву смугу дороги, не застосував екстреного гальмування та не прийняв всі міри до запобігання дорожньо-транспортної пригоди, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України і допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем під керуванням ОСОБА_6, суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами, у їх сукупності.

Матеріалами справи встановлено, що страховиком було досліджено матеріали страхової справи та з'ясовано, що вищевказана ДТП відбулась в результаті порушення Правил дорожнього руху України саме ОСОБА_6 і у зв'язку з цим страховик визнав, що цивільна - правова відповідальність ОСОБА_5 за правилами п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутня і тому немає підстав для виплати страхового відшкодування, а/с. 27-28.

Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

У апеляційній скарзі також не наведено доказів, які б з достовірністю свідчили, що з вини ОСОБА_5 сталася ДТП, унаслідок якої загинув потерпілий та що позивачці та її дитині була завдана шкода, яку вона зазначила у позовній заяві.

Колегія суддів констатує, що у даному деліктному зобов'язанні, в результаті якого загинув потерпілий (учасник ДТП) та відшкодування у зв'язку з цим шкоди та витрат на його поховання, що встановлені у ст. ст.1200, 1201 ЦК України, можуть бути задоволенні лише за наявності підстав, передбачених у ст. ст. 1166, 1188 ЦК України.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

Р.Д.Громік

М.М.Драгомерецький