АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/9274/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Ампір СК», в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 000 грн., заборгованість по заробітній платі у розмірі 12000 Євро, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів виплати у розмірі 85 580 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 30 листопада 2014 року він уклав трудовий договір №43 з відповідачем, за умовами якого позивач приймався на посаду тесляра на період з 30 листопад 2014 року по 30 травня 2015 року у Республіці Екваторіальна Гвінея. За виконану роботу позивач мав отримувати оклад в розмірі 3 000 грн. щомісячно. Згідно додаткової угоди (яку позивачу не видали, хоча підпис він там поставив) позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 2 000 євро. У липні 2015 року позивач повернувся до України, проте відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі, обґрунтовуючи відсутністю грошей. Тому для захисту свого порушеного права позивач змушений був звернутись із даним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Ампір СК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Та зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими та ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства.

Також зазначає, що суд не дослідив та не взяв до уваги письмові докази, а саме індивідуальні відомості, витребувані з ПФУ, щодо не виплати заробітної плати. Також суд прийняв у якості доказів та назвав їх з власної ініціативи «Відомостями про виплату заробітної плати» листи які не мають ні якого відношення до «Відомостей про виплату заробітної плати» у зв'язку з тим, що не оформлені належним чином.

Сторони у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30листопада 2014 року між ТОВ«Ампір СК» та ОСОБА_2 укладенотрудовий договір№ 43, відповідно до умов якого працівник приймався на роботу на посаду тесляр з окладом 3 000 грн. за місяць.

Пунктом 1.2 визначено, що працівник зобов'язаний приступити до роботи з 30листопада 2014 року.

Також сторони погодили, що строк дії договору з 30 листопад 2014 року до 30травня 2015 року (п. 4.1 договору).

Умовами договору визначено, що працівник зобов'язувався виконувати роботу, а підприємство зобов'язувалось виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством.

У відповідності до п.2.4.1 трудового договору, підприємство має право виплатити працівнику частину (двадцять відсотків) нарахованої заробітної плати (винагороди) тільки після повернення із відрядження та виконання зобов'язань по цьому договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не надано доказів спростування обставин виплати позивачу заробітної плати на загальну суму 22 097 грн 62 к., Крім того матеріали справи містять докази того, що позивачем отримувались коштів, що підтверджується його особистим підписом.

А тому колегія суддів вважає посилання апелянта на те, що підпис від імені ОСОБА_2 не його, є безпідставними, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин та позивачем не заявлялось клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність посилань позивача про те, що між ТОВ «Ампір СК» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до трудового договору, за умовами якої відповідач взяв на себе зобов'язання перераховувати позивачу 2 000 Євро щомісяця.

Так в матеріалах справи наявна копія додаткової угоди №1 без дати укладеної між ТОВ «Ампір СК»та ОСОБА_2, проте дана додаткова угода не може прийматись до уваги колегією суддів з огляду на те, що на ній відсутній підпис з боку ТОВ «Ампір СК». А доказів того, що вказана додаткова угода була укладено позивачем не надано.

Отже суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимогипозивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 18 000,00 грн. та 2 000,00 євро є необґрунтованими.

Щодо вимог позивача про стягнення з ТОВ «Ампір СК» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

У відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 237-1 КЗпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України N 4 від 31березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що позивачем не доведено порушення ТОВ «Ампір СК» норм трудового законодавства, а тому вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: