ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7928/15-ц
Провадження № 2/362/526/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Даниленко А.В.,

за участю прокурора - Запорожець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Васильківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила позбавити останнього батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказуючи на те, що з відповідачем по справі вона проживала в зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2004 року, від якого вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак спільне життя не склалось, а тому рішенням суду від 10.10.2006 року шлюб між ними було розірвано.

Після розлучення, відповідач повністю самоусунувся від виховання та утримання сина, в зв'язку з чим в 2007 році позивачка звернулась з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням суду, від 18 липня 2007 року з відповідача було стягнено аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак відповідач аліменти на утримання сина не регулярно сплачував, в зв'язку з чим на сьогоднішній день заборгованість по сплаті аліментів відповідача складає -20 672 гривень.

Окрім коштів на утримання сина, сину необхідні кошти і на його лікування, оскільки, з 2008 року він хворіє на далекозіркість. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати посильну матеріальну допомогу на утримання та, лікування сина, на що він відмовляв в грубій формі. Крім того, маючи власний автомобіль, відповідач жодного разу не погодився відвести сина на обстеження та лікування до міста Києва, а тому позивачу доводилось з неодноразовими пересадками громадським транспортом везти дитину до лікарняних закладів.

Окрім того, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, він ще, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя. На вихідні та свята батько не навідує сина, не телефонує йому, не купує ні одягу, ні харчів, не робить подарунків, тощо, хоча має таку можливість, оскільки, хоч не офіційно але працює, інших осіб на утриманні відповідач не має. А отже, на думку позивача, відповідач нехтує своїми обов'язками.

Всі роки, починаючи з 2006 року син проживає разом з позивачем та перебуває повністю на її утриманні.

В зв'язку з вищевикладеними обставинами, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 18 листопада 2015 року було надано Висновок виконавчого комітету Васильківської міської ради, як органу опіки га піклування від 27.11.2015 № 643/01/01-16, яким визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, 2004 року народження, що стало передумовою звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили суд його задовольнити, з підстав та доказів, наявних в позові.

В свою чергу позивачка в судовому засіданні пояснила, що основною метою позбавлення відповідача батьківських прав є виїзд дитини за межі України, оскільки у відповідача постійно потрібно просити відповідний дозвіл. Щодо сплати аліментів, по факту заборгованості яких, було порушено питання позбавлення батьківських прав, позивачка пояснила, що відповідач не регулярно, але надавав допомогу на утримання сина.

Відповідач вимоги позову не визнав, позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими, а відповідно безпідставними, оскільки при прийнятті Виконавчим комітетом Васильківської міської ради, як органом опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав не було з'ясовано в повній мірі ситуацію стосовно його поведінки по відношенню до сім'ї, дитини, не дотримано визначеного терміну для врегулювання стосунків між позивачем, відповідачем та їх малолітньою дитиною, а також належним чином не повідомлено його про дату та час засідання комісії.

Крім того, як зазначив відповідач, він на протязі всього часу добросовісно сплачував аліменти, а також надавав окремо грошові суми на прохання ОСОБА_1 та самостійно купував сину предмети одягу та інші речі. При цьому, позивачка не вказала суми аліментів, які надходили їй на картку Приватбанку № НОМЕР_1 на протязі 2013-2015 років.

Окрім того, зазначив що, ОСОБА_1 на протязі усього часу, відколи сторони не проживають разом, усіма можливими способами чинила перешкоди у спілкуванні ним з дитиною та не давала змоги в повному обсязі брати участь у вихованні сина. Порушуючи всі моральні принципи та переслідуючи свої меркантильні інтереси на вивезення дитини за кордон, ОСОБА_1 на довгий час незаконно позбавила його можливості бачитись з сином.

В зв'язку з цим, у 2010 році, він був змушений звернутися до виконавчого комітету Васильківської міської ради, як органу опіки та піклування із заявою про надання допомоги у вихованні сина ОСОБА_4 та визначення годин спілкування з ним. За результатами об'єктивного розгляду заяви та проведення засідання комісії в присутності ОСОБА_1 було винесено Рішення від 19 лютого 2010 року № 40 «Про участь ОСОБА_5 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4» та встановлений графік спілкування з дитиною. Однак, незважаючи на рішення виконкому Васильківської міської ради, через різноманітні перешкоди позивача він бачив свого сина дуже рідко, що на думку відповідача порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та інтереси дитини, оскільки на його думку, позивачка свідомо морально травмує малолітню дитину.

Відповідач посилаючись на те, що він від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється і ніколи не ухилявся, по сьогоднішній день сплачує аліменти, має постійне місце роботи, де зарекомендував себе з гарного боку, має державні нагороди, не перебуває на обліку в нарколога чи психіатра та постійно намагається зустрітись з дитиною, однак позивачка чинить перешкоди в спілкуванні сина з батьком та бабусею, просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Прокурор Васильківського відділу Києво-Святошинської прокуратури Київської області ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо вимог позову заперечила та просила в задоволенні позову відмовити, зважаючи на недостовірність інформації що була надана позивачем та що спростовується доводами відповідача, наданими в судовому засіданні.

Представник служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області в судовому засіданні вимоги позову підтримав та вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час надання висновку, пояснивши, що відповідачу були направлені відповідні поштові повідомлення про засідання комісії, однак, відповідні повідомлення «Укрпошти» на адресу Служби не повернулися. В свою чергу Висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, зі слів начальника Служби у справах дітей та сім'ї Васильківської міської ради Київської області ОСОБА_7 був прийнятий на основі документів наданих позивачем на момент розгляду питання на засіданні комісії. Їм не було відомо, що позивачка звернулася з виконавчим листом на виконання лише 22.10.2015 року, а також того, що відповідач сплачував аліменти, про існування рішення щодо встановлення часу спілкування з дитиною їм також не було відомо. Також вони не виходили комісією за місцем проживання батька та мати, ними не було перевірено характеристик з місця проживання, роботи батька.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що ОСОБА_9 є його товаришем, якого він може охарактеризувати позитивно. Щодо суті позову пояснив, що він неодноразово приїздив з відповідачем за дитиною і позивачка декілька разів не відчиняла двері. Відповідач постійно піклується і надає допомогу дитині.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є матір'ю відповідача та бабусею ОСОБА_3 у них завжди були дружні стосунки він приїжджав до неї в гості, син після розлучення надавав кошти на утримання сина, купував одяг, займався його розвитком між ними були також дружні стосунки, однак, починаючи з 2014 року позивачка почала чинити перешкоди в спілкуванні з дитиною. Коли вона подзвонила внуку щоб дізнатися чому він не приїжджає до неї, він сказав, що більше приїжджати не буде, оскільки так сказала мама. Також вона зазначила, що хоче спілкуватися із своїм внуком бачити його, допомагати йому бути в його житті, як і його батько.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду показав, що він має дружні стосунки з відповідачем, а по суті позову пояснив, що 2014 році відповідач разом з сином приходив до нього щодо ремонту мопеда, який він придбав для сина, який займався картингом, від якого дитина була в захваті. Крім того, відповідач позичав у нього кошти для сплати аліментів.

Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він вважає, що батько з ним мало спілкується, обманює його, оскільки пообіцяв купити йому планшет, але не придбав, а тому він має на нього образу. При цьому, малолітній вказав, що він спілкується з батьком та бабусею, йому подобається дане спілкування, як і відвідування з батьком гуртка з картингу, який на даний час він не має змоги відвідувати. Крім того, на даний час він має нового батька, який приділяє йому достатньо уваги, купує йому подарунки.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, врахувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що починаючи з 30.04.2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії 1-БК № 245846, виданим 30.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міського управління юстиції Київської області (а.с.8).

10.10.2006 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2, виданим 10.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайоного управління юстиції Київської області (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_3, виданим 11.02.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.7).

Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.07.2007 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Як вбачається із постанови державного виконавця ВДВС Васильківського МРУЮ виконавче провадження про стягнення аліментів було відкрито 22.10.2015 року з виконання виконавчого документу виданого 19.10.2015 року (а.с.11).

Згідно довідки-розрахунку ВДВС Васильківського МРУЮ від 16.11.2015 року за відповідачем згідно з виконавчим листом від 19.10.2015 року у період з 01.01.2013 року по 31.10.2015 рік рахується заборгованість по аліментам станом на 31.10.2015 рік в сумі 20 672,00 грн. (а.с.12).

Як вбачається із довідки депутата Васильківської міської ради Київської області від 23.10.2015 року ОСОБА_3, 2004 року народження зареєстрований та проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на повному її матеріальному утриманні. Для дитини створені всі умови для навчання та дитячого дозвілля (а.с.16).

Факт реєстрації позивача та її сина за вищевказаною адресою також підтверджується довідкою КП «ККП м. Василькова» № 2696 від 16.10.2015 року (а.с.17).

З огляду довідки Васильківського дошкільного навчального закладу «Дзвіночок» № 118 від 20.10.2015 року ОСОБА_3, 26.10.2004 року дійсно відвідував Васильківський ДНЗ № 5 «Дзвіночок» з травня 2008 року по липень 2011 рік. В період перебування в дитячому садочку приводили та забирали дитину мама та бабуся. Батько в садочок жодного разу не з'явився (а.с.14).

Зі змісту довідки Васильківського ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 № 210 від 20.10.2015 року ОСОБА_3 навчається в Васильківській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 в 5-а класі. За час навчання у школі з 2012 року долею дитини, її проблемами і успіхами цікавилась тільки мати - ОСОБА_1 Батько не брав участі у вихованні дитини, батьківські збори не відвідував (а.с.15).

Відповідно до Довідки Головного управління ДФС у Київській області Васильківської об'єднаної Державної податкової інспекції від 04.11.2015 року №917/10-07-17-01-15 ОСОБА_1 є фізичної особою-підприємцем і відповідно до поданої декларації платника сума отриманого доходу за три квартали 2015 року становить 37153 грн. (а.с.18).

На підставі вказаних документів в подальшому висновком виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, як органом опіки та піклування 27.11.2015 року було прийнято Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітнього сина ОСОБА_3, оскільки на думку комісії батько повністю самоусунувся від виховання та утримання малолітнього сина (а.с.13).

Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Декларація прав дитини, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 з 22.09.2015 року працює на посаді митного брокера в ТОВ «Вотум логістик ЛТД», відповідно наданої характеристики з місця роботи він за час роботи зарекомендував себе як старанний, дисциплінований та уважний працівник. Користується повагою серед колег, має авторитет серед керівництва, шкідливі звички відсутні, судимостей не мав, на обліку в органах поліції не перебуває. Має сина є хорошим батьком (а.с. 136)

Відповідно до довідки від 01 квітня 2016 року виданої ТОВ «Вотум логістик ЛТД» ОСОБА_2 загальна сума доходу за період з 01.10.2015 року по 31.06.2016 рік складає 12 600 грн. (а.с.174)

Відповідно наданої ксерокопії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що останній з 1995 року по 26.03.2012 рік перебував на службі у Збройних силах України, в подальшому з 27.03.2012 року він постійно був працевлаштований із змінами підприємств (а.с.183).

Як вбачається із наданих посвідчень, відповідача неодноразово нагороджували державними нагородами, відзнаками «за сумлінну службу» (а.с.145-148).

З огляду наданих відповідачем копій платіжних доручень та квитанцій вбачається, що останній в період з 2013 по 2016 роки сплачував аліменти на утримання сина на картковий рахунок позивача відкритий в ПАТ «КБ Приватбанк» № НОМЕР_4 та через відділення Укрпошти (а.с. 150-172, 182, 184).

Таким чином, довідка-розрахунок про суму заборгованості відповідача по сплаті аліментів в період з 01.01.2013 року по 31.10.2015 року, що стала однією з підстав для прийняття висновку органом опіки та піклування та звернення позивача з даним позовом, не може бути врахована судом при прийнятті даного рішення, оскільки є суперечливою.

Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач маючи намір спілкуватися з дитиною та з метою врегулювання спору з позивачем щодо участі в вихованні сина, звернувся з відповідною заявою до органу опіки та піклування за рішенням якого від 19.02.2010 року було визначено години спілкування ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.141).

При цьому, зі змісту повідомлення відповідача від 07.06.2012 року, адресованого позивачу, вбачається, що ОСОБА_13 повідомляв ОСОБА_1 про навмисне невиконання нею рішення від 19.02.2010 року про участь у вихованні сина шляхом приховування даних про місцезнаходження сина та уникнення будь-яких контактів з ним. Окрім того, відповідач просив повідомити номер банківської картки «Приватбанк» для перерахування аліментів на утримання сина (а.с.149).

Факт участі батька в фізичному розвитку дитини, також підтверджується займанням картингом дитиною, та нотаріальною заявою батька про згоду на зайняття сином даним видом спорту, та товарним чеком на придбання відповідного спорядження, що не заперечувалось і самої дитиною та позивачкою (а.с.144,173).

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт неприязних стосунків батьків щодо участі у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт того, що батько - ОСОБА_2 не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо турботи про свого сина.

В свою чергу, зі змісту заяви відповідача, адресованої начальнику служби у справах дітей Васильківської міської ради від 13.10.2015 року встановлено, що ОСОБА_2 просив підтвердити факт надходження до відділу заяви про позбавлення його батьківських прав, у разі необхідності надіслати виклик за його адресою проживання та перевірити всі факти викладені в заяві ОСОБА_1, зокрема щодо надходження від нього коштів (аліментів) на її картку в Приватбанку (а.с.142).

Проте, при винесенні висновку виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 27.11.2015 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3, відповідача не було повідомлено про засідання комісії, не було встановлено фактичні взаємовідносини батька та сина, обставини участі батька у його вихованні та утриманні, першочергові причини позбавлення батька батьківських прав.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач як батько бере участь у фізичному і духовному розвитку сина, його навчанні, вихованні тощо, позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом, що в даному випадку є недоречним, оскільки матеріали справи не містять переконливих доказів, які б давали підстави характеризувати відповідача з негативної сторони або його небажання виконувати батьківські обов'язки.

З цих же підстав суд не погоджується з висновком Виконавчого комітету Васильківської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача і з врахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), вважає, що такий висновок не є достатньо обґрунтованим, а прийнятий лише на підставі доказів, наданих позивачем.

Таким чином, в ході повного, всебічного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи суд не знайшов підтвердження обставин ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, а тому вважає вимоги позову безпідставними, необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 164, 165, 166 СК України, Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Васильківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко