АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Слободянюк С.В.,Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Укрконсалтинг»,Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дельфін»,треті особи :приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Побединська Вікторія Олександрівна,Товариство з обмеженою відповідальністю «Досконалий Друк,Дизайн,Дистрибуція» про визнання договору недійсним з підстав фіктивності,застосування наслідків недійсності правочину ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року у задоволені данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі.Посилається на незаконність та необгрунтованість судового рішення,помилковість висновків суду,безпідставне неурахування тієї обставини,що рішенням ВССУ скасоване рішення Жовтневого райсуду м.Дніпропетровська та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області в частині вирішення питання про стягнення заборгованості,яка стала підставою для застосування позасудового стягнення спірної квартири належної ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дельфін». Суд не звернув уваги на фіктивність правочину укладеного між відповідачами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5,який є представником ОСОБА_6 за довіреністю, апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Укрконсалтинг» ОСОБА_7, та ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу відхилити.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дельфін», Товариства з обмеженою відповідальністю «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Укрконсалтинг»,Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дельфін»,приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Побединська В.О. в судове засідання повторно не з'явилися, повідомлені про час і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 10.09.2016 року № 170 на 14 сторінці ( а.с.242). Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того,що позовні вимоги грунтуються на припущеннях позивача та нею не надано належних доказів на підтвердження фіктивності укладених відповідачами правочинів.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає правильними.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Аналогічні роз'яснення надані і у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» .А також зазначено,що судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 р. у справі N 6-197цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 12.08.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» та ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» було укладено договір № 6-КЛ про надання фінансового кредиту, відповідно до п.1.1 якого кредитодавець надає позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності та цільового використання кредитні ресурси у вигляді грошових коштів в межах суми кредитного ліміту із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами в розмірі 28%. Відповідно до п.1.2 для надання кредитних ресурсів кредитодавець відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом в 725 000 гривень. Термін дії договору по 31.12.2011 року (п.7.1).

27.12.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» та ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання фінансового кредиту №6-КЛ від 12.08.2011 року, якою строк дії договору встановлений до 30.06.2012 року.

23.09.2011 року на забезпечення зобов'язань за вищевказаним договором між позивачкою ОСОБА_2,ОСОБА_9,ОСОБА_10, які виступили як поручителі, та кредитором- ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» і боржником -ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» укладено договір поруки №7/1-П, згідно з яким поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником його зобов'язань позичальника, що випливають з договору про надання фінансового кредиту від 12.08.2011 року № 6-КЛ

Крім того,28.09.2011 року між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбенко Ю.Е. Цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, як кредитодавця, за договором про надання фінансового кредиту № 6-КЛ від 12.08.2011 року. Предметом іпотеки є квартира № 99 загальною площею 61,3 кв.м., яка знаходиться на шостому поверсі в будинку №15 по вул. Василя Порика в м. Києві.

17.09.2012 року за договором про відступлення права за договором поруки ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» право вимоги за договором поруки №7/1-П від 23.09.2011 року, укладеним в т.ч. з ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Досконалий Друк, Дизайн, Дистрибуція» за договором №6-КЛ про надання фінансового кредиту від 12.08.2011 року. В пункті 1.1. договору зазначено, що право вимоги за кредитним договором відступлене ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» новому кредитору ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» на підставі угоди про відступлення права вимоги від 29.03.2012 року.

В цей же день - 17.09.2012 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» відступило новому кредитору ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» права за іпотечним договором від 28.09.2011 року, який був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_2

Як убачається із змісту п.1.1 Іпотечного договору,укладеного позивачкою з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових послуг», цей договір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя ,як Кредитора за договором фінансового кредиту №6-КЛ від 12.08.2011 року,а також будь яких додаткових угод і доповнень до нього ( в тому числі додаткових угод щодо збільшення ліміту кредитування по цьому договору),які можуть бути укладені у майбутньому.

У п.1.3 Іпотечного договору сторони договору погодили,що збільшення (зменшення) суми основного зобов'язання та (або) відсоткової ставки,продовження строків виконання зобвов'язань за кредитним договором,або будь яких інших змін умов договору,дія іпотечного договору зберігається до повного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Іпотечним договором також передбачено,що у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за договором, іпотекодержатель має право отримати задоволення за рахунок заставленого майна,у тому числі і зареєструвати право власності на предмет іпотеки ( п.п.5.11,6.32).

19.09.2013 року ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» зареєструвало право власності на спірну квартиру на підставі іпотечного договору від 28.09.2011 року та договору відступлення права за іпотечним договором від 17.09.2012 року в реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0, номер запису про право власності - 361140 і ця реєстрація позивачкою не оспорювалася.

Будучи власником квартири АДРЕСА_1 15.10.2013 року ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» уклало договір купівлі- продажу цієї квартири з ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг».

Зазначена квартира була придбана ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» за 564 700 гривень, які перераховані продавцю згідно з платіжним дорученням №96 від 15.10.2013 року . В цей же день право власності ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно .

В пункті 1.3 договору купівлі-продажу зазначено, що квартира, що відчужується, належить ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» на праві приватної власності на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбенко Ю.Є. 28.09.2011 року за реєстровим номером 1211 та договору відступлення права за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. 17.09.2012 року за реєстровим номером 490. Право власності зареєстровано реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 19.09.2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0, номер запису про право власності - 361140, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9664457.

15.10.2013 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Дельфін» та ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» було підписано акт прийому-передачі вказаної квартири .

Обгрунтовуючи позовні вимоги,позивач послалася на те,щочерез укладення додаткової угоди №1 до договору №6-КЛ від 12.08.2011 року її зобов'язання перед основним боржником припинилися в силу зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності,що встановлено рішенням Жовтневого райсуду м.Дніпропетровськ від 09.12.2013 року ,а отже й припинилися її зобов'язання за кредитним договором. Також вона вважає, що іпотечний договір не містив відповідного застереження, яке могло бути підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції вірно вважав такі твердження позивачки безпідставними,оскільки припинення поруки за договором не тягне припинення зобов'язань за договором іпотеки,а можливість реєстрації права власності іпотекодержателем встановлена іпотечним договором у п.6.3.2.

Доводи позивачки про те, що покупець не здійснював огляд квартири, оскільки ні продавець, ні покупець ніколи не мали ні ключів, ані доступу до квартири ,що квартира не є вільною,не можуть бути підставою для визнання договору фіктивним ,оскільки вчинені відповідачами дії спрямовані саме на набуття, зміну та припинення цивільних прав та обов'язків .

ТОВ « Фінансова Компанія «Дельфін» відчужило належну йому на праві власності нерухомість,а ТОВ «Агенція «Укрконсалтинг» придбало спірну квартиру,сплатило за це грошові кошти обумовлені договором,що підтверджується відповідним платіжним дорученням долученим до справи,звернулося до суду із позовом до позивачки про її та членів її сім'ї виселення, й тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги .

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Позивачкою не доведено наявності таких підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним або нікчемним, не встановлено таких і судом. Доводи позивачки, що оспорюваний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, не знайшли підтвердження дослідженими судом доказами.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 13 травня 2015 року у справі N 6-67цс15 та від 29 квітня 2015 року № 3-62гс15, від 11 грудня 2012 року № 3-65гс12.

Тому не підлягають задоволенню вимоги позивачки про захист її права власності шляхом визнання недійсним оспорюваного договору стороною якого позивачка не була.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 757/25389/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 9527 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.