АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-6923 Головуючий у 1-й інстанції - Осаулов А.А.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року задоволені позовні вимоги ПАТ "Укрнафта" до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Укрнафта" інфляційні нарахування (збільшення) у розмірі 21 477 грн. 65 коп. та три відсотки річних у розмірі 2423 грн.58 коп., а всього - 23 901 грн. 23 коп. за період з 1 січня 2013 року по 15 грудня 2015 року.

Судом вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.63-69).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_3, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, представника позивача, ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 липня 2008 року позов ВАТ "Укрнафта" до ОСОБА_3 про стягнення суми було задоволено та стягнуто з останньої на користь позивача заборгованість за договором позики від 22 жовтня 2002 року в сумі 27 328 грн. - суми неповернутої позики; 2 593 грн. 85 коп. - інфляційних втрат; 772 грн. 45 коп. - три відсотки річних, усього 30 694 грн. 30 коп., а також судові витрати (а.с.9).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 3 квітня 2013 року, ухваленим за наслідками розгляду апеляційних скарг сторін на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2013 року у справі за позовом ПАТ "Укрнафта" до ОСОБА_3 про стягнення боргу позовні вимоги було задоволено та стягнуто з відповідача за період з 28 листопада 2009 року по 28 листопада 2012 року інфляційні втрати у розмірі 4 017 грн. 22 коп. та три відсотки річних у розмірі 2 464 грн. 01 коп. (а.с.11-12).

Старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Петрусенко Г.О. відкрито виконавче провадження №48088841 від 10.07.2015 року. (а.с. 12 зворотня сторінка - 13).

Позивач 1 грудня 2015 року звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість (а.с.14), але ОСОБА_3 відмовилась приймати дане відправлення (а.с.15). Станом на 15 грудня 2015 року грошове зобов'язання відповідачки за договором позики № 18/57/2002-ін залишається не виконаним.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Укрнафта" відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ПАТ "Укрнафта" позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення (а.с.56-58).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_3 також не навела таких обставин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що між нею та ПАТ "Укрнафта" на даний час відсутні будь-які зобов'язання, а також про відсутність її вини у невиконанні рішення суду у зв'язку із наявністю помилок, допущених при оформленні виконавчих листів, не можуть бути прийнятими судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 липня 2008 року, з урахуванням внесених ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2011 року виправлень, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Укрнафта" на користь позивача заборгованість за договором позики від 22 жовтня 2002 року в сумі 27 328 грн. - суми неповернутої позики; 2 593 грн. 85 коп. - інфляційних втрат; 772 грн. 45 коп. - три відсотки річних, усього 30 694 грн. 30 коп., а також судові витрати.

Вищезазначене рішення ОСОБА_3 на даний час не виконане, заборгованість за договором позики не погашена, тобто має місце невиконання грошового зобов'язання.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 3 квітня 2013 року у справі за позовом ПАТ "Укрнафта" до ОСОБА_3 про стягнення боргу позовні вимоги було задоволено та стягнуто з відповідача за період з 28 листопада 2009 року по 28 листопада 2012 року інфляційні втрати у розмірі 4 017 грн. 22 коп. та три відсотки річних у розмірі 2 464 грн. 01 коп.

Підстави припинення зобов'язання передбачені Главою 50 ЦК України, зокрема, ст.599, 600, 604-609 ЦК.

Зазначені правові норми не містять такої підстави припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. У даному випадку при ухваленні заочного рішення про стягнення заборгованості за договором позики питання про розірвання договору на вимогу однієї із сторін судом не вирішувалося.

З огляду на цю обставину та фактичні обставини справи в цілому доводи апеляційної скарги про те, що зобов'язання (договір позики) припинене унаслідок односторонньої відмови від нього однієї із сторін і ВАТ "Укрнафта" отримало відшкодування своїх збитків на підставі заочного рішення від 09.07.2008, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, жодним чином не підкріплені, є намаганням сторони перекрутити обставини справи на свою користь.

Оскільки обставина наявності невиконаного грошового зобов'язання у ОСОБА_3 перед ПАТ "Укрнафта" є встановленою, доказів його припинення у спосіб, встановлений законом чи договором, суду не надано, доводи відповідачки про те, що її вина у затримці примусового виконання рішення про стягнення заборгованості відсутня, не мають правового значення та не впливають на правильність оскаржуваного рішення.

Посилання апеляційної скарги на неправильне застосування судом норми матеріального права - ст.266 ЦК України, оскільки, на думку відповідача, строк позовної давності сплив до основної вимоги, а відтак і до додаткових вимог (неустойка), апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Главою 51 ЦК України урегульовані правові наслідки порушення зобов'язання та передбачена відповідальність за порушення зобов'язання.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Частиною 2 указаної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач помилково ототожнила поняття забезпечення виконання зобов'язання, в даному конкретному випадку - неустойки, з відповідальністю за його порушення, встановленою ст. 625 ЦК України. Водночас вони не є тотожними, оскільки мають різну правову природу і виникають з різних підстав.

При цьому, позовна давність, передбачена ст.266 ЦК України, застосовуються до додаткових вимог зі спливом позовної давності до основної вимоги.

Як встановлено судами та убачається з матеріалів справи, ПАТ "Укрнафта" пред'явила позов до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики (основна вимога) в межах позовної давності.

Крім того, позивач, пред'явивши у грудні 2012 року позов до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 28 листопада 2009 року по 28 листопада 2012 року, перервав перебіг позовної давності по таким вимогам. Даний позов про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 1 січня 2013 року по 15 грудня 2015 року пред'явлений у грудні 2015 року, тобто в межах позовної давності.

З огляду на наведене, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності у даному спорі.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного врахування районним судом позицій Верховного Суду України також відхиляються апеляційним судом, оскільки посилання районного суду на ці правові позиції не вплинуло на правильність ухваленого рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома