Справа № 562/860/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" серпня 2016 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Аврамчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Тек», третя особа, яка, не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобовязання вчинити дії -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов»язання вчинити дії. В позовній заяві вказує, що 01 вересня 2011 року, на підставі наказу №36 прийнята на посаду менеджера з продажу ТОВ «Карго-Тек». 04 листопада 2015 року звернулася до відповідача з письмовою заявою про звільнення з роботи згідно ч.1 ст.38 КЗпП України. Заява роботодавцем залишена без задоволення. В подальшому повторно зверталася із заявами про звільнення з роботи 10 грудня 2015 року, 18 квітня 2016 року. Зазначає, що всі спроби врегулювати питання, щодо звільнення з роботи в позасудовому порядку виявилися безрезультатними. Роботодавець наказ про звільнення не видав, відповідний запис в трудову книжку працівника не вніс. Просить суд ухвалити рішення, яким трудовий договір, укладений між нею та ТзОВ «Карго-Тек» 01 вересня 2011 року розірвати на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, зобов»язати ТзОВ «Карго-Тек» внести в трудову книжку запис про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнути з ТзОВ «Карго-Тек» в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 26.07.2015 року по 20.04.2016 року в розмірі 12 047 гривень 68 коп. та моральну шкоду в розмірі 7000 гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлені у відповідності до ст.ст.74, 76 ЦПК України.

Заслухавши думку позивача та його представника суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню виходячи з наступного.

Із трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 01 вересня 2011 року остання прийнята на посаду менеджера з продажу ТОВ «Карго-Тек» згідно наказу №36, про що в трудовій книжці працівника роботодавцем зроблено відповідний запис.

04 листопада 2015 року, 10 грудня 2015 року, 18 квітня 2016 року позивач зверталася до відповідача з письмовими заявами про звільнення з роботи.

Згідно із п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП України).

Ч. 1 ст.38 КЗпП України передбачає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком, вагітність, догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно ч.3 зазначеної вище норми трудового законодавства працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.47 того ж Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Ч.ч.1, 5 ст.48 КЗпП України передбачають, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Право позивача на розірвання трудового договору передбачене вказаними вище нормами трудового законодавства.

Відповідач вимоги трудового законодавства щодо розірвання трудового договору та видачу позивачеві належно оформленої трудової книжки ігнорує, заробітну плату не виплачував. За таких обставин, суд вважає, що трудовий договір, укладений між сторонами по справі підлягає розірванню в судовому порядку на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з10 грудня 2015 року Також відповідача слід зобовязати внести до трудової книжки позивача відповідний запис про звільнення працівника з роботи.

У відповідності до пп.2.2., 2.3. п.2 «Інстукції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 за N 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110 - записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до абз.1, 4, 5,6 пп.4.1. п.4 зазначеної Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Враховуючи зазначені вище положення Інструкції, у звязку із затримкою видачі позивачеві трудової книжки з вини відповідача, останній зобовязаний сплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 липня 2015 року.

Відповідно до наданих позивачем письмових документів отримувана ОСОБА_1 середньомісячна заробітна плата була мінімальною. Відповідно, за період з 26 липня 2015 року по 20 квітня 2016 року з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 12 047 грн. 68 коп.

У відповідності до ст.237-1 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях та переживаннях, яких позивач зазнав у звязку із порушенням її трудових прав. Через ігнорування роботодавцем вимог трудового законодавства позивач позбавлена засобів до існування, мучать безсоння, переживання з приводу матеріального забезпечення дитину, створення належних умов для її життя, розвитку. Виходячи з наведених доводів, з врахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню в користь позивача моральна шкода в розмірі 1000 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 81, 88, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, на підставі ст.ст.36, 38, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги задовільнити частково.

Трудовий договір, укладений 01 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карго-Тек» розірвати згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з 10 грудня 2015 року.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Карго-Тек» внести запис в трудову книжку ОСОБА_1 про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 10 грудня 2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Тек» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2015р. по 20 квітня 2016р. в розмірі 12047 (дванадцять тисяч сорок сім) грн. 68 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Тек» на користь ОСОБА_1 1000 (одна тисяча) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Тек» на користь держави судовий збір в сумі 2204грн.80коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Здолбунівським районним судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, на заочне рішення, може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали.

Позивачем рішення може бути оскарженим в апеляційний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Здолбунівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя