провадження 2/201/455/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріального збитку та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 липня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріального збитку та витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та в ході судового засідання посилається на те, що 26 березня 2015 року близько 15.45 годин відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем «РЕНО» і порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, в результаті якого позивач постраждав, йому завдана матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, за що стосовно цього відповідача (ОСОБА_2А.) складено адміністративний протокол і він був визнаний винним в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності постановою суду. Вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано значну матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Страхова компанія не відшкодувала всю шкоду, а лише частину, хоча своєчасне звернення до неї позивача було і позивач вважає це не законним, матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Вважає, що вказану шкоди повинні відшкодовувати відповідачі в межах своєї відповідальності і просив стягнути з страхової організації не сплачену матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності по полісу, частину судового збору і правовій допомозі, а з ОСОБА_2 збитки за втрату товарної вартості автомобіля, що не відшкодовується страховою компанією, частину судового збору, витрати на експертизу і юриста, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 «СК «Провідна» в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Позовні вимоги фактично не визнав, вважаючи їх неправомірними, шкода ними виплачена позивачу повністю, а заявлена - не виплачена позивачу правильно. По закону все зроблене відповідачем правильно, надані документи позивачем протирічливі і не підтверджують заявлену суму матеріальної шкоди. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавав. Вважають позовні вимоги до них не доведеними, безпідставними. Цей відповідач не заперечував проти розгляду справи за його відсутності і просив суд це зробити. Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 зі своїм представником в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що ДТП дійсно була і цього відповідача визнано винним в цій пригоді, шкода позивачу завдана, але відшкодовувати йому повинна в повному обсязі страхова компанія, оскільки ліміт відповідальності становить 50000 грн., а завдана позивачу шкода значно менша, надані позивачем документи по збиткам завищені в частині розрахунку. По закону все зроблене цим відповідачем правильно, надані документи позивачем не підтверджують заявлену суму матеріальної шкоди саме до нього. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брав і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачу не завдавав. Вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача і представника відповідача, зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2015 року близько 15.45 години водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «РЕНО», державний номер автомобіля НОМЕР_1, на вул. ОСОБА_4 в районі перехрестя з вул. Гусенко м. Дніпропетровська перед здійсненням маневру зміні напрямку руху або зменшення швидкості руху автомобіля: руху заднім ходом, не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням автомобіля, не вжив заходи для безпечного руху заднім ходом, почав рухатися назад, в наслідок чого допустив зіткнення з рухавшимся позаду нього в тому ж місці по тій же вулиці автомобілем «Хюндай», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5 (автомобіль належить позивачу ОСОБА_1І.), скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля.

Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року винним у вказаній ДТП визнано було ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАПП його було притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн., постанова не оскаржена і набрала законної сили, штраф сплачено, постанову виконано.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_2. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями ОСОБА_2 та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена.

Постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2015 року відносно ОСОБА_2 набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що винними діями ОСОБА_2 на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаного відповідача.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями саме цієї особи (ОСОБА_2А.), повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями цього відповіідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок також і винної особи.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 мав страховий поліс ОСОБА_3 «СК «Провідна» № АІ/2506610 про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власникі наземних транспортних засобів, вказаний поліс був оформлений в Дніпропетровській філії цієї страхової компанії, строк дії полісу з 18 грудня 2014 року 17 грудня 2015 року.

Суду було надано позивачем висновок № 09/04/2015 експертного дослідження від 14 квітня 2015 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його автомобіля «Хюндай», складає 19772 грн. 10 коп. (вартість повного відновлювального ремонту цього автомобіля згідно кошторису цього ж висновку), з них 9886 грн. 05 коп. це вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу запчастин автомобіля, які підлягають заміні і 9886 грн. 05 коп. втрата товарної вартості пошкодженого автомобіля позивача. Вказані кошти і є фактичними витратами позивача на ремонт його пошкодженого автомобіля, про що суду надано письмові докази.

Позивач відразу звернувся до страхової компанії, відповідача з питанням виплати йому вказаних коштів, 26 березня 2015 року вказана письмова заява позивача була отримана відповідачем, але до моменту подачі позову до суду ця страхова компанія не виплатила позивачу страхове відшкодування в повному обсязі, а виплатила лише частину вказаного відшкодування в сумі 5414 грн. 80 коп. Фактично відповідач відмовився виплачувати страхове відшкодування в решті збитків.

Згідно статті 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, враховуючи вищезазначений експертний акт, якщо вважати, що завдана позивачу шкода становить 9886 грн. 05 коп.. Позивач виявив бажання про переведення йому страховою компанією вказаної суми шкоди на розрахунковий рахунок і відповідно до п. 36.2 ст. 36 вказаного закону позивачу належить до виплати перерахування 7909 грн. 20 коп. (з ПДВ), виплачено лише 5414 грн. 80 коп., різниця від цього 2494 грн. 40 коп. і є сумою, яку просить стягнути позивач зі страхової компанії. Суд вважає, ОСОБА_3 «СК «Провідна», з урахуванням лімітів відповідальності, повинно було сплати позивачу саме вказану суму з урахуванням раніше виплаченої.

Згідно статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Отже відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу реальні збитки, тобто збитки, які позивач мусить зробити для відновлення свого права, а саме для відновлення пошкодженого автомобіля.

Але не зважаючи на вказане, на вимогу позивача відповідач страхова компанія не виплатила позивачу в якості страхового відшкодування належної суми, шкода залишилася не виплаченою і виплачувати її відповідач відмовляється.

Враховуючи наведене суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування - матеріальну шкоду повністю:

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобов'язання цього відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, на думку позивача, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Стаття 992 ЦК України передбачає майнову відповідальність страховика за несплату або прострочку виплати (в тому числі й при відсутності відмови в страховій виплаті) у вигляді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або ЦК.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст.79 ЦПК).

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у звязку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Поняття правової допомоги, адвоката та фахівця у галузі права надано у ст. ст. 12, 56 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст. 56 ЦПК України, особа, яка надає правову допомогу, допускається ухвалою суду за заявою особи, що приймає участь у справі і має такі права: знайомитися з матеріалами справи, робити з них виписки, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім в судовому засіданні.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу. В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі ОСОБА_3 «СК «Провідна» та ОСОБА_2 повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв цими відповідачами до суду не надано.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню частково (повністю, крім витрат на адвоката).

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вказаних вiдповiдачів відносно завданої шкоди, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується, питання ПДВ вирішується в передбаченому законом порядку і вказана сума не повинна відмінусовуватися від суми матеріальної шкоди, яку зобовязання виплатити страхова компанія в якості страхового відшкодування .

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріального збитку у вигляді втрати товарного вартості автомобіля в сумі 9886 грн. 50 коп., оплату послуг експерта в сумі 600 грн. та судові витрати в вигляді судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., а всього 10608 грн. 30 коп., стягнути з ОСОБА_3 «Страхова компанія «Провідна» на косить ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування в сумі 2494 грн. 40 коп. та судові витрати в вигляді судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., а всього 2616 грн. 20 коп., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування завданих збитків, матеріальної шкоди та витрат знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 526, 614, 623, 979, 988, 1166, 1167, 1168, 1187, 1195, 1206 ЦК України; ст. ст. 6, 9, 22, 28-30, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 81, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріального збитку у вигляді втрати товарного вартості автомобіля в сумі 9886 грн. 50 коп., оплату послуг експерта в сумі 600 грн. та судові витрати в вигляді судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., а всього 10608 грн. 30 коп..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на косить ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування в сумі 2494 грн. 40 коп. та судові витрати в вигляді судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., а всього 2616 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -