Справа № 683/2219/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бондарчук Л.А.,

при секретарі Борикіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

28 серпня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 16 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 22 360 грн. під 0,01 відсотка річних строком до 16 липня 2016 року.

15 вересня 2014 року на підставі договору факторингу №15/09/2014 укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП «Факторинг Україна»», останнє набуло права кредитора за договорами, в тому числі і за договором № від 16 липня 2013 року.

Оскільки позичальник взяті на себе зобовязання за договором про надання споживчого кредиту виконував неналежним чином, його заборгованість перед кредитором станом на 26 травня 2015 року становить 25 656 грн. 84 коп., яку він в добровільному порядку сплатити відмовляється. З огляду на викладене ТОВ «ОТП «Факторинг Україна»» просить його позов задовольнити, стягнувши зазначену заборгованість а також судові витрати в сумі 256 грн. 57 коп.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу слухати без його участі, вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, надіслав до суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що він не отримував докази переходу прав вимоги за кредитним договором до позивача, не отримував вимог про сплату коштів, розрахунок заборгованості є необґрунтованим, переуступка прав вимоги за кредитом відбулася незаконно, з огляду на що, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, за умовами якого позичальник отримав 22 360 грн. строком на 36 місяців під 0,01 відсоток річних, також було визначено щомісячну плату по кредиту в розмірі 2,99 відсотка річних від суми кредиту . Кінцевий строк повернення кредиту 16 липня 2016 року.

15 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» було укладено договір факторингу №15/09/14 за умовами якого позивач, як новий кредитор набув право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками, в розмірі кредитного портфелю, в тому числі і за договором № від 16 липня 2013 року на загальну суму

25 656 грн. 84 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 19 874 грн., заборгованість за відсотками 1 грн. 14 коп., заборгованість за РО 5 780 грн. 73 коп.

Позичальник взяті на себе зобовязання перед кредитором виконував неналежним чином, припинивши здійснювати щомісячні платежі по кредиту з листопада 2013 року, відсотки з 4 березня 2014 року, плату за розрахункове обслуговування з березня 2014 року.

Дані факти підтверджуються копіями договору про надання споживчого кредиту від 16 липня 2013 року, розрахунком заборгованості, копією договору факторингу №15/09/14 від 15 вересня 2014 року із додатками, в тому числі копією реєстру боржників.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч.1 ст.513 цього Кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч.2 ст.516 ЦК України передбачено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

ТОВ «ОТП «Факторинг Україна»» звернулося до суду із зазначеним позовом 28 серпня 2015 року, на обґрунтування якого подало необхідний пакет документів, який свідчить про те, що право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № від 15 липня 2013 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1, перейшло до позивача.

Копію позовної заяви разом із всіма додатками було отримано дружиною відповідача за місцем реєстрації його проживання 24 вересня 2015 року, крім цього ОСОБА_1 не сплачує щомісячні платежі починаючи з березня 2014 року, а отже на думку суду, кредитор набув право на дострокове стягнення суми усієї заборгованості.

Що стосується посилання відповідача на те, що договір факторингу є незаконним з підстав визначених п.1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №231 від 3 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», а саме, що до фінансової послуги факторингу відноситься набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в

майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відповідний пункт був виключений Розпорядженням цієї ж комісії від 6 лютого 2014 року №352.

ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

ТОВ «ОТП «Факторинг Україна»» має право на здійснення факторингових операцій, про що свідчить витяг довідка АА №408406 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує зобовязання з повернення кредитних коштів з березня 2014 року, з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна»» слід стягнути неповернутий кредит в сумі 25 656 грн. 84 коп.

Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 256 грн. 57 коп., які відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 611 п.1, 612 ч.1, 1046, 1048 ч.1, 1054 ч.1, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна»» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 16 липня 2013 року в сумі 25 656 грн. 84 коп. та судові витрати в сумі 256 грн. 57 коп., а всього 25 913 грн. 41 коп.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: