Справа № 523/3872/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

народних засідателів - Васильєва С.В., Буюклі О.О.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю прокурора - Прилипко А.В.

лікарів психіатрів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

пацієнта ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одесі в залі суду № 21 справу за заявою КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає за адресою: м. Одеса, Левітана, б. 113.

ВСТАНОВИВ:

Комунальна установа „ООМЦПЗ звернулась до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є службовцем Збройних сил України - майором Державної прикордонної служби. В рядах ЗС близько 9 років. Раніше характеризувався позитивно. Зі слів дружини, раніше в поведінці нічим не відрізнявся від оточуючих. Виховував двох дітей. Однак близько трьох років, як дружина стала відзначати поступово наростаючі, раніше не властиві пацієнту, зміни в характері й поведінці. З'явилася дратівливість, різкі перепади настрою, невмотивовано міняв звичний уклад життя, змінив ставлення до дітей, іноді під різними приводами, не пускав їх в школу, рекомендував дружині поміняти харчування, сам перейшов на «сироїдіння». На зауваження реагував з вираженими емоційними реакціями, став давати категоричні вказівки, не завжди збігаються зі звичайними нормами поведінки. За два тижні до госпіталізації, вигнав дітей на вулицю, закрив квартиру своєї матері, де раніше проживала його родина, стверджуючи при цьому, що вона нікому не належить. Одночасно, ОСОБА_3 став пред'являти різні скарги на стан його здоров'я, при цьому висловлював думки, що «всіх розстріляє і повіситься». Командуванням частини був направлений на обстеження та лікування в клінічний госпіталі державної прикордонної служби України. Дружина пацієнта звернулася до командування частини з описом його непослідовних і непродуманих вчинків. ОСОБА_3 був поміщений на обстеження і лікування в клінічний госпіталь ДПС України, де поведінка носила не завжди адекватний характер.

Під час огляду комісією лікарів, вкрай насторожено, відмовлявся продовжувати бесіду, вимагав присутності адвоката, заявляв, що командування хоче його знищити. Висловлювання пацієнта супроводжувалися вираженим емоційним напруженням. Після надання йому можливості зустрітися з адвокатом, кілька пом'якшав, формально погодився на перебування в стаціонарі, але до лікування відноситься негатівістічно.

ДІАГНОЗ: «Гострий транзиторний маячний психотичний розлад».

В звязку з емоційною напруженістю, неадекватністю в поведінці, оцінці ситуації, погрозами на адресу дружини і аутоагресивні висловлюваннями, схильністю до імпульсивних вчинків, відсутністю належної критики до ситуації, відмовою від лікування, потребує у застосуванні до нього положення ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

В судовому засіданні лікарі-психіатри ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримала подану заяву, оскільки вважають що ОСОБА_3 потребує госпіталізації у примусовому порядку.

Прокурор в судовому засіданні вважала, що заява не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 погодився на його лікування.

Законний представник ОСОБА_3 - дружина ОСОБА_5 в судове засідання зявились, та пояснила, що поведінка чоловіка змінилась останні три роки. Так, у її чоловіка зявилась маніакальна тенденція до чистоти, до дитини чоловік став проявляти агресію. Вона зверталась до дитячого психолога, оскільки батько проявляв агресію до дитини. Вона також пояснила, що у неї з чоловіком постійно виникають побутові конфлікти, під час яких він проявив фізичну агресію до неї. Крім того, він закривав квартиру спільно з дітьми, а після того, як старша дитина відчинила двері, він закрив двері та не впускав свою сімю.

ОСОБА_3 пояснив, що він надав згоду на його обстеження в лікарні. Він вважає себе адекватною людиною, а також не погрожував будь-якій особі. Він перебував в госпіталі на лікуванні та у нього виник конфлікт з його керівництвом. З дружиною у нього виник особистий конфлікт, оскільки сімейні відносини фактично припинені.

Адвокат ОСОБА_4, який представляє інтереси ОСОБА_3 вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 надав згоду на його лікування. Крім того, між ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_6 виник конфлікт на ґрунті сімейних відносин.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працює в госпіталі заступника начальника клінічного госпіталю Державного прикордонної служби. Свідок пояснила, що 19 березня 2016р. вона заступила на чергування. В цей день їй повідомили, що пацієнт ОСОБА_3 відмовився від прийому ліків. Після того, як вона до нього підійшла, він став знімати їй на камеру та став вимагати від них список призначених ліків, а також став неадекватно поводитись. Після того, з ним провів бесіду лікар-психіатр. Увечері ОСОБА_3 заявив, що покидає госпіталь. Вона заборонила його випускати черговому, проте ОСОБА_3 самостійно покинув територію госпіталю.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення лікарів-психіатрів, представника заявника, прокурора, вивчивши надані документи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють

собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В судовому засіданні лікарі-психіатри ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримала подану заяву, оскільки вважають що ОСОБА_3 потребує госпіталізації у примусовому порядку. В той же, час вони пояснили, що ОСОБА_3 надав письмову згоду на його госпіталізацію.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_3 надав письмову згоду на надання стаціонарної медичної допомоги то відсутні підставі для його госпіталізації у примусовому порядку. Крім того, відсутні докази того, що ОСОБА_3 може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, оскільки окрім пояснень його дружини докази неадекватної поведінки ОСОБА_3 відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р., ст. 279-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.К. Кисельов

Народні засідателі Васильєв С.В. Буюклі О.О.