У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду запорізької області від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що 24 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому - ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 4 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного договору, останній складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

В порушення умов кредитного договору, відповідач борг не повернув, внаслідок чого станом на 31 грудня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 липня 2007 року у розмірі 21 536,53 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3294 грн 66 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 16 978 грн 23 грн.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн, штрафу (процентна складова) 1013 грн 64 коп., яку просило стягнути з відповідача.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 20165 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за порушення умов зобов'язання в межах позовної давності, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності і заяви про поновлення цього строку з обґрунтуванням поважності причин його пропуску від позивача не надходило.

Судом встановлено, що відповідно до договору від 24 липня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 4 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки два роки, до 2009 року.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснив 11 лютого 2008 року. Кінцевий строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки, яка видавалася на два роки, тобто до 2009 року.

З даним позовом до суду банк звернувся у січні 2016 року, через шість років після спливу дії картки.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Крім того, ОСОБА_2 подав відповідну заяву до суду про застосування строку позовної давності.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду запорізької області від 18 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк