АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3013/16 Справа № 204/480/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі Григор'євій В.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетрвоська від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила усунути їй перешкоди у користуванні 27/200 частинами квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична буд. 7, вселити її у належні їй 27/200 частин квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, буд. 7, встановити наступний порядок користування 27/100 частин квартир № 1,2,3,5, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична буд. 7, так як відповідачі чинять своїми діями перешкоди та позбавляють ОСОБА_5 можливості користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. У звязку з викладеними обставинами позивачка була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2016 року позов ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі.

Усунуто перешкоди ОСОБА_5 у користуванні 27/200 частинами квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, будинку № 7.

Вселено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в належні їй 27/200 частини квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, будинку № 7.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом не в повному обсязі встановлено обставини справи, які мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить на праві власності 27/200 частин квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, будинку № 7, на підставі Договору дарування 27/200 частки квартири від 17.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 708 (а.с.4 на обороті-5).

Право власності позивачки на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 10824857, що підтверджується Витягом з вказаного реєстру за № 42368425 від 17.08.2015 року (а.с.5 на обороті-6).

При цьому що відповідачі чинять позивачці перешкоди у користуванні належним їй нерухомим майном, що не заперечувалося та підтверджувалося представником відповідачів та підтверджується Висновком ДІМ СДІМ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_8 від 05.11.2015 року про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини, згідно якого (Висновку) слідчим встановлено, що ОСОБА_5 не пускають в належне їй нерухоме майно за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, будинку № 7.

Враховуючи встановлені обставини вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачу дійсно були вчинені перешкоди у користування її власність, а тому усунув перешкоди ОСОБА_5 у користуванні 27/200 частинами квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, будинку № 7, та вселити її в належні їй 27/200 частини квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, будинку № 7.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, усунувши перешкоди у користування позивачем її власністю.

Доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вважать зазначені частки в квартирі їх власністю, так як між відповідачами та ОСОБА_9 (колишньою власницею квартири) було досягнута домовленість про купівлю зазначеної частини спірної квартири, а саме про те, що відповідачі передали 10000 доларів США ОСОБА_9 в рахунок придбання зазначеної частки квартири, а договор купівлі-продажу вони оформлять після того, як ОСОБА_9 переоформить всі документи після прийняття спадщини на себе, зробили ремонт за власні кошти, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 є власником 27/200 частин квартир № 1,2,3,5, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Енергетична, будинку № 7, на підставі договору дарування 27/200 частки квартири від 17.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 708 (а.с.4, 5).

У відповідності до ст. 10 ЦПК України, відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте належні та допустині докази, які б підтверджували в установленому законному порядку, що спірне майно придбано відповідачами та є їхньою власністю, а також, що зазначений договір дарування, визнаний недійсним, суду не надані.

Згідно з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності, відповідно до вимог ст.358 ЦК України, проводиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом.

Згідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч.1 ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Посилання апелянта на те, що вселення в належне позивачу житлове приміщення є неможливим та передчасним, так як не вирішено питання порядку користування, не можуть бути підставою для скасування рішення в цій частині та відмови власнику у праві використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, яке передбачено ч.1 ст. 383 ЦК України.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтовапного висновку про існування перешкод щодо користування й розпорядження належним позивачу власністю, яке і є непорушним.

Допущені судом порушення вимог норм процесуального права, на які посилається позивач, зокрема щодо виклику свідка, не вплинули на законність правильного по суті рішення суду.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетрвоська від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: