Справа № 359/8768/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/1425/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 23 19.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» про захист прав споживачів, повернення валютних коштів з поточного банківського рахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 22 січня 2013 року між нею та відповідачем було укладено Договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками. Призначенням виданої їй розрахункової картки є перерахування та отримання заробітної плати з ТОВ «Гарантія», де вона працює, та яке має з відповідачем відповідний договір про перерахування заробітної плати своїх працівників. Відповідач всупереч вимогам договору та чинного законодавства України з червня 2015 року припинив видачу їй заробітної плати. На її вимогу від 30.06.2015 року про видачу всіх належних їй коштів та закриття рахунку, відповідач повідомив, що згідно з ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація, яка на даний час діє в банку, не здійснює задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Такі дії відповідача порушують умови договору, її майнові права, тому, згідно з витягом по картковому рахунку, відповідач зобов'язаний повернути їй 2599 гривень 34 копійки.

Просила стягнути з відповідача на її користь кошти, які знаходяться на банківському рахунку, заробітну плату в сумі 2599 гривень 34 копійки, а також моральну шкоду в сумі 2000 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень; а також припинити правовідношення між нею та відповідачем за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 22 січня 2013 року №ZP_STD-1281

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати в сумі 2599грн. 34 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», , юридична адреса: м.Київ, вул.Тургенєвська, 52/58, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 15 квітня 2004 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП - НОМЕР_2, судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Припинено правовідношення між ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит»за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 22 січня 2013 року №ZP_STD-1281.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ПАТ «Банк національний кредит» звернувся з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення яким в задоволені позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що що 22 січня 2013 року між відповідачем Публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_4 було укладено договір №ZP_STD-1281 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками (а.с.6-7).

Відповідно до п.п 1.1.1, 1.1.2 договору Банк відкриває Клієнту картковий рахунок НОМЕР_3 в національній валюті («Картковий рахунок»), імітує та надає Клієнту платіжну картку тип Maestro Card і ПІН-код до неї. Договору

За змістом п.1.1.4 Договору Банк виконує операції за розрахунками з Карткою згідно з умовами цього Договору і Порядком здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток міжнародних платіжних систем та правил користування картками.

25.06.2015 року на рахунку позивача, тарифна система- зарплатна стандарт, валюта рахунку UАН, рахувалось 2599 гривень 34 копійки, що підтверджується випискою по картковому рахунку НОМЕР_3 від (а.с.10).

30.06.2015 позивач ОСОБА_4 звернулась до керуючого Бориспільським відділенням ПАТ «Банк Національний Кредит», за місцем відкриття вкладу, з метою отримати всі належні йому кошти в розмірі 2599 гривень 34 копійки, які знаходяться на його особовому рахунку НОМЕР_3 та закрити рахунок (а.с.8).

Листом від 13.07.2015 за №39.3-01/205 відповідач в особі Бориспільського відділення ПАТ «Національний Кредит України» повідомив позивачу про запровадження тимчасової адміністрації у банку, а також, роз'яснено положення ч.5 та 6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також зазначено, що про час та порядок виплат за вищевказаними договорами буде повідомлено додатково на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.9).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 червня 2015 року №358 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», згідно з яким з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічне акціонерне товариство «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 08.06.2015 по 07.09.2015 (а.с.33-34).

Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2015 №563 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015 № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ«БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», згідно з яким з 31 серпня 2015 року припинено здійснення тимчасової адміністрації та розпочато процедуру ліквідації відповідача, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» (а.с.36).

Вимоги позивача щодо повернення належних йому грошових коштів, які знаходились на рахунку в ПАТ «Банк Національний Кредит», виконані після звернення позивача з даним позовом до суду, що визнано сторонами, а також відповідає інформації, розміщеною на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про те, що у зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 28 серпня 2015 р. № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Національний Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд з 03 вересня 2015 р. розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку, а також змісту відповідного оголошення про ліквідацію ПАТ «Банк Національний Кредит», яке було опубліковано в номері 162 (6166) від 03.09.2015 газети «Голос України» (а.с.39).

Вирішуючи вказани й спір та частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що вимога про припинення правовідношення за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 22 січня 2013 року №ZP_STD-1281 заявлена позивачем у відповідності до вимог ст.16 ЦК України та ч.1 ст.1075 ЦК України у зв'язку з невиконанням боржником своїх обов'язків та є належним способом захисту його прав, оскільки вищезазначена заява позивача про закриття рахунку, відкритого на підставі укладеного між ним та відповідачем договору, відповідачем задоволена не була, що вбачається зі змісту направленого відповідачем листа від 13.07.2015 за №39.3-01/205 (а.с.8,9).

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.3 вказаної статті банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

Відповідно до ч.3 вказаної статті банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

За змістом ч.1 ст.1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

За правилами ч.1 ст.1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

При цьому, частиною 3 зазначеної статті встановлено, що залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до вимог п.1 ч.5 ст.36 вказаного Закону, під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Частиною 6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 цієї частини, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більш як 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих дні) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову частково.

Посилання апелянта щодо неправомірності задоволення вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу з наступних підстав:

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір таких витрат встановлений законом.

Зазначені витрати, фактично понесені сторонами, підлягають розподілу між ними за правилами, встановленими ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи правова допомога надавалась на підставі договору про надання правовової допомоги (а.с. 11), є докази сплати таких витрат (а.с. 12), акт приймання-передачі виконаних робіт від 11 листопада 2015 року (а.с.43) та відповідає порядку нарахування граничного розміру компенсації таких витрат, встановленому ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також розміру мінімальної заробітної плати, встановленому ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 88, ч. 1 ст. 89 ЦПК України правильно стягнув з другої сторони понесені ОСОБА_4 і документально підтверджені витрати на правову допомогу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: