Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. №333/3982/15
Провадження № 22-ц/778/323/16
Головуючий у 1-й інстанції Фунжий О.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ПАТ «МетаБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в інтересах малолітнього ОСОБА_4, про виселення.

В позові зазначено, що 16 серпня 2007 р. Акціонерний банк «Металург», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, згідно якому банк надав позичальнику кредит в сумі 27 000 доларів США зі сплатою 18% річних на строк до 16 серпня 2012 р. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 листопада 2012 р. вказаний позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 357 624,56 грн. звернуто стягнення на спірну квартиру, мешканців квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виселено з житлового приміщення. Виконанню вказаного судового рішенню перешкоджає той факт, що 22 серпня 2013 р. відповідач зареєстрував у спірній квартирі малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Листом від 4 червня 2014 р. позивач попередив відповідача про виселення з квартири та зняття з реєстрації, однак відповідач вимогу не виконав.

З наведених підстав позивач просить суд виселити малолітнього ОСОБА_4 з вказаної квартири, а також стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішенням Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року позов задоволено.

Виселено малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ «МетаБанк» витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтваність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 16 серпня 2007 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 27000 доларів США зі сплатою 18% річних та кінцевим терміном повернення цих коштів до 16 серпня 2012 року

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 серпня 2007 року між Акціонерним банком « Металург» ОСОБА_3 також укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру за адресою м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, б. 23, кв. 55.

Свої грошові зобов'язання ОСОБА_3 належним чином не виконав, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, сума якої станом на 05.10.2012 року склала 357624.56 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012 року в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 77А від 16.08.2007 року в сумі 357624 56 грн. звернуто стягнення на предмет іпотек квартиру АДРЕСА_2, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження , ОСОБА_3Л, ОСОБА_5 виселено з вищезазначеної квартири.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд дійшов висновку про наявність підстав для виселення матолітнього ОСОБА_4 із займаного жилого приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки.

З таким висновком суду можна погодитись.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про виселення та зняття з реєстрації від 02 червня 2015 року адресована відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_4О,, ОСОБА_3 була їм направлена та отримана ними ( а.с. 7).

За нормами ст. 160 СК України малолітня дитина повинна проживати разом з батьками, що є природною потребою і природним правом кожної дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків ( усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя , в якому вона проживає.

ОСОБА_4 народився 06 вересня 2012 року, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Оскільки мололітній ОСОБА_4 не є правоздатним субєктом, а його інтереси представляють його батьки, а відносно батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ухвалено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, та виселення їх із зазначеної квартири, яке набрало законної сили, тому суд обґрунтовано задовольнив позов про виселення із цієї квартири їх малолітнього сина ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що на вимоги позивача розповсюджується дія мораторію, введеного Законом України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-V11, тому рішення суду ухвалено з порушенням цього Закону не заслуговує на увагу.

Так, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-V11, який набрав чинності 07.06.2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України « Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Водночас, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012 року, яке набрало законної сили 07.03.2013 року і, яким примусово звернуто стягнення на предмет іпотеки на вищезазначену квартиру було ухвалене до набрання чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року

Предметом позову у даній справі є не звернення стягнення на майно, а виселення з квартири як наслідок невиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2012 року у справі № 812/8166/12 та умов кредитного договору.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 18 серпня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: