АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6198/16 Справа № 209/7097/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_6, що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7, треті особи: реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, ТОВ «Абонент ХХІ», Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району, про визнання часток співвласників, вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивач звернулась з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що з 22 липня 2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. До реєстрації шлюбу відповідач проживав в квартирі за адресою: проспект Дружби Народів, буд. 73«б», кв. 15, яка належала його матері - ОСОБА_9 на праві особистої приватної власності. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 до цієї квартири заселилася і вона, як дружина відповідача. Після народження їх доньки ОСОБА_8 вони стали проживати в зазначеній квартирі втрьох. В 2001 році між її батьками та матірю відповідача була досягнута домовленість щодо дарування останньою їм з чоловіком як молодому подружжю, в рівних частках, квартири по пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15. На підтвердження виконання цієї домовленості її батьки до укладення договору дарування сплатили ОСОБА_9 половину вартості зазначеної квартири. Після укладення договору дарування на її імя був відкритий особовий рахунок на квартиру, і вона з донькою були зареєстрована у зазначеній квартирі. За допомогою її батьків у квартирі по пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15 був виконаний ремонт, а в 2009 році також за рахунок коштів її батьків в квартирі було встановлено автономне опалення. 18 березня 2011 року за її позовом рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між нею та ОСОБА_10 було розірвано. Після чого з вини ОСОБА_10 вона втратила можливість проживати в спірній квартирі та була вимушена тимчасово разом із донькою поселитися у своїх батьків, оскільки відповідач перешкоджав їй та доньці користуватися спірною квартирою. На теперішній час відповідач продовжує перешкоджати їй в проживанні у спірній квартирі, відповідач встановив у квартирі нові вхідні броньовані двері і мешкає з іншою дружиною ОСОБА_2 та її дитиною ОСОБА_7, які без її згоди, заселилася у спірне житлове приміщення. В звязку з чим просила: визначити, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15; визначити, що ОСОБА_10 на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15; усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Др.Народів, 73 "Б"/15, виселивши із зазначеного житлового приміщення ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; вселити її у вказане житлове приміщення та її неповнолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3; визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15, наступним чином: виділити їй разом із малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користування одну ізольовану кімнату, житловою площею 19,0 кв.м., виділити ОСОБА_10 в користування одну ізольовану кімнату, площею 11,5 кв.м.; залишивши коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню у спільному користуванні ОСОБА_11 та ОСОБА_10. Також, просила стягнути з відповідача ОСОБА_10 понесені нею судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визначено, що ОСОБА_11, на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15.; що ОСОБА_10 на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15.

Усунуто ОСОБА_11 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Др.Народів, 73 "Б" -15, виселивши із зазначеного житлового приміщення ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та вселено у вказане житлове приміщення ОСОБА_11 та її неповнолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визначено порядок користування квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15, наступним чином: виділено ОСОБА_11 разом із малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користування одну ізольовану кімнату, житловою площею 19,0 кв.м., виділено ОСОБА_10 в користування одну ізольовану кімнату, площею 11,5 кв.м.; залишивши коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню у спільному користуванні ОСОБА_11 та ОСОБА_10.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідачі просили рішення суду змінити в частині задоволених позовних вимог та у задоволенні цих вимог відмовити.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_10 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2000 року по 29.03.2011 року, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.03.2011 року по справі № 2-559/2011 (а.с. 17). Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 364 від 03.07.2001 року (а.с. 13), та визнано сторонами у справі в судовому засіданні.

В період шлюбу позивачем ОСОБА_11 і відповідачем ОСОБА_10 01.06.2001 року на підставі договору дарування було набуто право приватної власності в рівних частках на цілу квартиру за адресою: місто Дніпродзержинськ, пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15, що підтверджується договором дарування від 01.06.2001 року, укладеним між ОСОБА_9 з однієї сторони та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 з другої сторони, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрованим в реєстрі за № 2084 (а.с. 14).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.12.2015 року у цивільній справі № 209/1294/15-ц (а.с. 155-157) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_12, про визнання договору дарування недійсним.

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та їх неповнолітня донька ОСОБА_8, що підтверджується особистим рахунком на квартиру № 4510015 (а.с. 12), довідкою ТОВ "Інфо-Ком" від 27.10.2014 року (а.с. 18), довідкою ТОВ "Інфо-Ком" від 23.01.2016 року (а.с. 116).

Однак, крім зазначених осіб, в квартирі за адресою пр. Дружби Народів, буд. 73 «б» - 15 без реєстрації проживають дружина відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані за іншою адресою, що підтверджується актом про проживання № 02 від 02.02.2016 року (а.с. 122) та довідкою з АДП (а.с. 141). ОСОБА_11 згоди на вселення і проживання в квартирі відповідача ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_7 не давала, що підтверджується заявами позивача до житлово-експлуатаційних організацій ТОВ "Крона" і ТОВ "Абонент ХХІ" в період 2014-2015 років (а.с. 117-120).

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу ОСОБА_11 і ОСОБА_10, між останніми виникли неприязливі стосунки, відбувались сварки та конфлікти, до теперішнього часу між ними не вирішено питання щодо права користування спільною квартирою за адресою: пр. Дружби Народів, буд. 73 «б» - 15, що підтверджується листом Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 21212 від 17.11.2014 року (а.с. 19), постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 14.07.2011 року (а.с. 20).

Згідно технічного паспорта, квартира за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15 складається із двох житлових кімнат, площею 19 кв.м. і 11.5 кв.м., кухні площею 8 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,6 кв.м., коридорів 3,0 кв.м. і 3,9 кв.м., та лоджії 4,1 кв.м. (а.с. 15-16).

Судом встановлено, що на теперішній час дійти згоди, щодо порядку користування квартирою за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15 сторони не можуть, поділити в натурі квартиру неможливо. Права позивача, як власника нерухомого майна порушуються відповідачем ОСОБА_10, С.С. і його дружиною ОСОБА_2, яка не має права на користування спірною квартирою, але заселилася з донькою до квартири без згоди позивача ОСОБА_11, як співвласника, в квартирі не зареєстрована, і не є співвласником спірного житлового приміщення.

Встановивши вищевказані обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 322, 386, 391 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення ОСОБА_11 перешкод у користуванні квартирою за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Др.Народів, 73 "Б" -15, виселивши із зазначеного житлового приміщення ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та вселивши у вказане житлове приміщення ОСОБА_11 та її неповнолітню доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Доводи апеляційної скарги відповідачів в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці в цій частині та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції посилався на відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності та встановлення порядку володіння і користування квартирою та виходив з тих обставин, що запропонований позивачем в позові порядок користування не порушить прав користування власністю відповідача ОСОБА_10, оскільки позивач зі спільною з відповідачем ОСОБА_10 донькою займуть більшу кімнату площею 19 кв.м., а ОСОБА_10 залишиться менша кімната площею 11,5 кв.м., що визначить лише порядок користування квартирою між співвласниками без зменшення розміру частки кожного із них.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

Визначений судом першої інстанції порядок користування квартирою здійснений з відступленням від рівності часток співвласників не забезпечить кожному з співвласників можливості на власний розсуд користуватися належною йому на праві приватної власності 1/2 частиною житлової площі спірної квартири, що становить по 15,25 кв.м.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в даному випадку встановити порядок користування спірною квартирою із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності, відповідно до запропонованого позивачем варіанту неможливо, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується задоволених позовних вимог щодо визначення часток ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по ? кожному, суд першої інстанції не врахував, що договором дарування визначено, що спірна квартира подарована сторонам в рівних частках, тобто з моменту укладання вищезазначеного договору, кожна із сторін набула права власності на ? частку квартири. Такий договір є дійсним і сторонами не оскаржувався, тому спір щодо визначення часток відсутній.

Однак, судом першої інстанції зазначених обставин не враховано, тому помилкове рішення про задоволення позовних вимог у вищенаведених частинах підлягає скасуванню з ухваленням в цих частинах нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Згідно ст.88 ЦПК України, рішення суду необхідно змінити в частині визначення суми стягнутого судового збору, зазначивши, що з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 підлягає стягненню судовий змір у розмірі 121 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року скасувати в частинах визначення, що ОСОБА_11 на праві приватної власності належить 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15; визначення, що ОСОБА_10 на праві приватної власності належить 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15; визначення порядку користування квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пр. Дружби Народів, 73 «б», квартира 15, наступним чином: виділення ОСОБА_11 разом із малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користування одну ізольовану кімнату, житловою площею 19,0 кв.м, виділення ОСОБА_10 в користування одну ізольовану кімнату, площею 11,5 кв.м, залишивши коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню у спільному користуванні ОСОБА_11 та ОСОБА_3 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року змінити в частині визначення суми стягнутого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «б», квартира 15, на користь ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «б», квартира 15, судовий збір в сумі 121грн. 80 коп.

В решті рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_13