Справа № 219/5632/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

при секретарі Кудла Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 822 гр. 03 коп. та судові витрати, вказуючи, що 25.04.2007 року відповідач став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у банку, згідно якої отримав кредитну картку, відповідно до тарифів якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав умови договору та надав відповідачу кредит, однак відповідач свої зобовязання за договором не виконує, в звязку з чим станом на 16.06.2015 року має заборгованість в розмірі 4 822 гр. 03 коп., яка складається з: 4 033 гр. 37 коп. - заборгованість за кредитом; 82 гр. 85 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 гр. - штраф (фіксована частина), 205 гр. 81 коп. - штраф (процентна складова).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, що дійсно 25.04.2007 року відповідач ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», отримав кредитку карту. Вказав, що останній раз відповідач здійснив погашення кредиту 26.12.2009 року, з того часу коштами банку він не користувався. Просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в звязку зі сплином строку позовної давності. Крім того, зазначив, що під час підписання заяви про отримання кредитної карти відповідач не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг в тій редакцій, яку надає позивач до позовної заяви, його підпису під цими умовами немає, а тому незрозуміло чи безпосередньо з цими умовами знайомився відповідач. Вказує, що фактично відповідач взагалі не знайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Вказав, що не згоден з розрахунком заборгованості, банк самостійно та самовільно, без повідомлення відповідача, нараховує заборгованість, встановлює ліміти.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 25.04.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1, як клієнтом, укладено договір шляхом заповнення позичальником заяви, на підставі якої відповідачу була видана кредитна картка з кредитним лімітом 2 200 гр. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії картки - до 08.2008 року (а.с.9).

Згідно з вказаною анкетою-заявою відповідач вказав, що згоден з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складають між ним і банком договір про надання банківських послуг; він ознайомлений та згодний з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку (а.с.6 оборотна сторона).

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п. 5.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

За положеннями п.п.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється з рішенням банку, з правом банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача вказав, що під час підписання заяви про отримання кредитної карти відповідач не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг в тій редакцій, яку надає позивач, його підпису під цими умовами немає, а тому незрозуміло чи з цими умовами знайомився відповідач.

Умови і правила надання банківських послуг, які стосуються усього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, та за якими визначено порядок надання кредиту, права та обовязки сторін, умови передачі коштів позичальнику та повернення кредиту, порядок розрахунку, відповідальність сторін, а також про умови кредитування не мають підпису позичальника, його реквізитів, в них відсутня дата складення, ідентифікуючі ознаки на предмет їх невідємності від заяви позичальника.

Відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа N 6-16цс15).

В судовому засіданні представник позивача вказала, що ці Умови дійсно не містять підпису про ознайомлення відповідача з ними, однак, оскільки вони діяли на момент заповнення відповідачем заяви, то вважає, що, напевне, саме з цими Умовами був ознайомлений відповідач.

Однак представником позивача не надано достовірних доказів, як і не зазначено про існування вказаних доказів того, що саме з цими Умовами був ознайомлений відповідач.

Факт ознайомлення відповідача з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку під час укладення договору, представником відповідача заперечується. Належних і допустимих доказів, які б спростовували пояснення представника відповідача, позивачем не надано.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 16.06.2015 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 4 822 гр. 03 коп., яка складається з: 4 033 гр. 37 коп. - заборгованість за кредитом; 82 гр. 85 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 гр. - штраф (фіксована частина), 205 гр. 81 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.6-7).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування 6.06.2007 року був змінений кредитний ліміт карти відповідача та збільшений до 6 200 гр., 26.12.2007 року до 9 000 гр., 16.06.2009 року кредитний ліміт знижений до 6 470 гр., 22.07.2009 року до 5560 гр., 23.11.2009 року до 3 970 гр., 28.04.2010 року до 2 700 гр., з 27.05.2010 року до 2 100 гр. (а.с.8).

Згідно виписки за картою відповідача ОСОБА_1 останнє зняття коштів було здійснено ним 18.06.2009 року, а погашення кредиту останній раз здійснене 26.12.2009 року.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Як вказала представник позивача в судовому засіданні вказаний кредитний договір пролонговувався шляхом подовження дії картки та її перевипуску, строк дії карти відповідача до 09.2012 року, а тому строк позовної давності позивачем не пропущений, а оскільки відповідач не здійснював сплату заборгованості, то списання коштів здійснювалося з карткового рахунку відповідача.

Разом з тим, як вбачається з довідки про зміну умов кредитування кредитної картки відповідача (картковий рахунок 501786 від 25.04.2007 року), яка надана позивачем, строк дії картки вказаний як 12/09, тобто до 12.2009 року (місяць, рік) (а.с.8).

Суду позивачем не надано достовірних доказів того, що вказана кредитна карта зі строком дії карти до 09.2012 року дійсно була перевипущена та отримана відповідачем ОСОБА_1, зважаючи на те, що безпосередньо сам відповідач користувався карткою останній раз саме в грудні 2009 року. Про що також зазначено і самим представником позивача. Суду не надано достовірних доказів, які б підтверджували, що перевипущена картка мала строк дії до вересня 2012 року. Натомість, надана самим позивачем довідка про зміну умов кредитування спростовує пояснення представника позивача щодо строку дії кредитної карти відповідача.

Відповідач активно користувався карткою протягом 2007-2009 років, що підтверджується випискою та розрахунком заборгованості, з яких вбачається, що відповідач використовував картку в розрахункових операціях, поповнював рахунок. Крім того, суду надана довідка про те, що строк дії кредитної карти відповідача діє саме до 12/09, тобто до грудня 2009 року (а.с.8).

Представник позивача натомість вказує, що строк дії карти відповідача до вересня 2012 року, однак жодного доказу, що б підтверджував вказаний факт суду не надано, це вбачається лише з пояснень представника позивача.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У п.3.4 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Так, позивач звернувся до суду з цим позовом 2.07.2015 року. Як вбачається з наданої позивачем довідки, строк дії кредитної карти відповідача діє до грудня 2009 року (а.с.8). Доказів, що б спростовували вказані факти, суду не надано та не зазначено про їх існування.

В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Як вже зазначалося, відповідно до п. 5.4 Умов та правил користування платіжною карткою строк погашення по кредиту за платіжними картками відбувається в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на картці.

Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, у сукупності з наданими доказами, слід зазначити, що позивачем не надано доказів чинності виданої картки відповідачу, а так само і доказів, що дія картки становить до вересня 2012 року, як про те вказав представник позивача, що свідчить про недоведеність позовних вимог в частині строку звернення до суду.

Представник позивача не спростував заперечень представника відповідача в частині застосування позовної давності, та не надав доказів в обґрунтування звернення до суду в межах строку, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Автоматичне ж неодноразове продовження дії картки (договору) не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки (договору) для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг, що надані до позовної заяви, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк визначений в заяві.

Згідно розділу 3 «Користування картою» Умов та правил надання банківських послуг термін дії карти не визначений. Згідно із заявою, що заповнена відповідачем до установи банку, зазначено, що термін дії карти до серпня 2008 року.

Разом з тим, відповідач користувався кредитною карткою і після серпня 2008 року, що підтверджує пояснення представника позивача про те, що картка перевипускалася та видавалася відповідачу.

Разом з тим, останні дії відповідача, що були спрямовані на погашення заборгованості перед банком, мали міcце 26.12.2009 року. Після цього відповідачем не вчинено жодних дій, які в свідчили про користування картою.

Суду не надано доказів перевипуску карти відповідача з кінцевим терміном її дії до вересня 2012 року та отримання цієї карти відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача не були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог.

Отже, враховуючи дійсний зміст наведених норм, суд застосовує наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, та відмовляє позивачу в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, враховуючи, що позивачем строк для звернення з позовом пропущено, а представником відповідача під час розгляду справи заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Таким чином, позивач, на якого покладено обовязок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, не надав належних та допустимих доказів обставини щодо звернення до суду в межах визначених законодавством строків чи поважності причин, через які цей строк пропущено.

Оскільки судом позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд відмовляє позивачу і в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 88, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст. ст. 252-255, 256, 258, 261, 264, 266, 267 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судового збору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення.

Суддя

Суддя О.М.Павленко