Справа № 185/1442/16-ц
Провадження № 2-о/185/68/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті, суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій просила суд постановити рішення, яким встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, що настала 29 листопада 2015 року в Куйбишевському районі м. Донецька.

В обґрунтування своєї заяви заявниця посилається на те, що відповідно до договору довічного утримання від 16 липня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої донецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_2 передала їй у власність 27/100 частин домоволодіння № 38-39 по вул. Агротехнічній в м. Донецьку, натомість вона зобов'язалася довічно утримувати ОСОБА_2, забезпечуючи її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою та зберігати у її безкоштовному користуванні зазначену частину домоволодіння. 16 липня 2005 року державним нотаріусом, у зв'язку з посвідченням договору довічного утримання, накладено заборону відчуження зазначеної в договорі частини домоволодіння, яка належить ОСОБА_1, до припинення договору довічного утримання. 29 листопада 2015 року в Куйбишевському районі м. Донецька померла її бабуся ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час неможливо отримати свідоцтво про смерть, так як єдиними документами, що підтверджують смерть її бабусі, є довідка про причину смерті від 30 листопада 2015 року, видана Центром первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька, а також лікарське свідоцтво про смерть № 123 від 30 листопада 2015 року, видане Центром первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька. Їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть з посиланням на те, що подане нею лікарське свідоцтво про смерть не відповідає вимогам чинного законодавства України. У зв'язку з наведеним вона змушена звернутися до суду.

Представник заявниці в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив заяву розглядати за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Згідно паспорту серії ВС №528861, виданого 08.11.2000 року Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).

30 листопада 2015 року ОСОБА_2, перебуваючи в місті Донецьку, померла від хронічної серцево-судинної недостатності 3 ст., атеросклеротичної хвороби серця з гіпертензією, про що 30 листопада 2015 року Центром первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька було видано довідку про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть № 123 (а.с. 3).

Після смерті ОСОБА_2 заявниця 03.02.2016 року звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області за видачею свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено через те, що документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створюють правових наслідків. У зв'язку з чим заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є громадянкою України, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, її бабуся ОСОБА_2 померла 29 листопада 2015 року на тимчасово непідконтрольній Україні території в Куйбишевському районі м. Донецька, після її смерті заявниця не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане лікарське свідоцтво про смерть № 123 від 30 листопада 2015 року, видане Центром первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька, який розташований на непідконтрольній території України, не може бути використане заявницею для реєстрації смерті на території України.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Оскільки м. Донецьк відноситься до районів проведення антитерористичної операції, то суд вважає поважною причину неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті ОСОБА_2 за місцем проживання та вважає за необхідне встановити зазначений факт з метою забезпечення реалізації прав заявника.

У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_2 померла 29 листопада 2015 року в Куйбишевському районі м. Донецька, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України.

Беручи до уваги те, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявниці, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявниця має на меті встановити факт смерті ОСОБА_2 для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 64, 209, 212, 213, 214, 215, 256-259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, яка була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 29 листопада 2015 року в Куйбишевському районі м. Донецька.

Рішення, відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області для державної реєстрації смерті ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Бондаренко