Провадження № 2/635/2394/2016
Справа № 635/5016/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого - судді - Караченцева І.В.,

при секретарі - Ус Ю.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до АТ «Ощадбанк» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського районного суду Харківської області звернувся із позовом ОСОБА_2, в якому просив суд визнати, недійсним укладений між ним та АТ «Ощадбанк» правочин 30.12.2015 р., що відображений у квитанції № 4Е201344В5D8F76DD2T694D2E93EBBDF, який порушує його права споживача; судовий збір стягнути з АТ «Ощадбанк».

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначає, що між ним та ПАТ «Харківгаззбут» укладено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання. За ст. 11 цього Типового договору оплату коштів він повинен здійснювати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 4851, з якого в установленому законодавством порядку здійснюється розподіл коштів між відповідними субєктами ринку газу, в тому числі на поточний рахунок газорозподільного підприємства, згідно з договором про розподіл. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 р. оплата послуг приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами здійснюється газопостачальними підприємствами, виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі що не перевищує 0,3 % загальної суми коштів, що надійшла від побутових споживачів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальним підприємством. Відповідно нормативної бази, яка затверджена постановами Кабінету Міністрів України, позивач, як побутовий споживач, повинен сплачувати за використаний газ не встановленій йому газорозподільним підприємством рахунок, без будь-якої сплати коштів банківській установі за надані йому банком послуги по зарахуванню вказаних коштів на вказаний рахунок газорозподільного підприємства, у даному випадку «Харківгаззбут». Відповідно до ст. 117 Конституції України постанови Кабінету Міністрів України є обовязковими до ви конання.

30.12.2015 р., при сплаті 1620 грн. 00 коп. за отримання послуг з газопостачання, стосовно перерахування коштів на рахунок № 4851, касир АТ «Ощадбанку» ОСОБА_3 змусила його сплатити додатково 3 гривні, на що видала квитанцію, де призначення платежу було визначено як «комісія спл.», що не дає можливості визначити суть наданої йому послуги. На вимогу позивача визначити призначення платежу відповіла і керівник філії АТ «Ощадбанк» - ОСОБА_4 Позивач вважає, що відповідно до п.п.2.5.6 ч. 1 ст. 4 закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на належну якість обслуговування, відшкодування завданої шкоди порушенням прав споживача та звернення до суду за захистом своїх прав і вважає способом захисту прав споживача визнання укладеного між ним та АТ «Ощадбанк» договору щодо сплати ним 3 грн. 00 коп. недійсним, так як, відповідно до ст. 9, ст. 13, ст. 25 п. 5 Правил побутового обслуговування населення, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 16.05.1994 р. та п. 5.3, п. 2.1 Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджено наказом ДПАУ № 614 від 01.12.2000 р. на вимогу закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» квитанція АТ «Ощадбанку» від 30.12.2015 р. щодо надання позивачу послуг , квитанція ПТ «Ощадбанк» від 30.12.2015 р. щодо надання позивачу послуги в розмірі 3 грн. 00 коп., де призначення платежу «комісія спл.», не є розрахунковим документом і вказує на відсутність укладеної між ним та АТ «Ощадбанк» угоди про надання послуги, на підставі акту цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 203 ч. 1 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, коли право чин суперечить акту цивільного законодавства, то, згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України, він визнається недійсним з моменту вчинення.

Так як положення про форму та зміст розрахункових документів прийнято на вимогу закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то зміст правочину, що викладений у квитанції від 30.12.2015 р. № 4Е201344В5D8F76DD2T694D2E93EBBDF, який не відповідає п. 5.3 вказаного положення, то на підставі п. 2.1 цього положення суперечить акту цивільного законодавства.

Позивач в судове засідання не зявився, направив до суду звернення в якому просив розглядати справу за його відсутністю.

Представник відповідача АТ «Ощадбанк» -ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти позову ОСОБА_2, вважаючи його вимоги незаконними та необґрунтованими.

Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 7) ч. 1 ст. 1 закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII (в редакції від 03.09.2015 р. № 675-VII): «Договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ)».

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9: «Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом».

Згідно із п. 1) ч. 2 ст. 8 цього закону: «Споживач у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми».

Однак, такі обставини, відповідно до викладених у позові ОСОБА_2 даних, не наступили.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України: «Право чин має вчинятися у формі встановленій законом».

Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України: «Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом».

Частиною 1 ст. 206 ЦК України встановлено, що: «Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення».

Недійсність вказаного закону не встановлена законом

Таким чином, позивачем не доведено в діях відповідача порушення його прав споживача передбачених законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII ( в редакції від 03.09.2015 р. № 675-VII)на які він посилається як на підставу своїх вимог у своєму позові, а саме: права на визнання правочину недійсним, а передбачених спеціальним законодавством про захист прав споживачів підстав для визнання правочину між ОСОБА_2 та АТ «Ощадбанк» при розгляді позовних вимог ОСОБА_2, судом не встановлено.

У звязку із викладеним, суд вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до АТ «Ощадбанк» про захист прав споживачів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В.Караченцев