Яготинський районний суд Київської області
Справа 382/1094/16-ц
Провадження 2/382/546/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 серпня 2016 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л. І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в котрій зазначено, що 20 січня 2016 року померла її мати ОСОБА_3. Після смерті останньої залишилася спадщина, у тому числі й у вигляді земельної ділянки, розміром 0,2500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельної ділянки розміром 0,4979 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані по вул. Молодіжній, 6 (в минулому вул. Молодіжна, 4) в с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області. Вона та відповідачка по справі дочки померлої є спадкоємцями першої черги за законом майна померлої матері. В передбачений ст. 1270 ЦК України термін вона звернулася до приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріальної контори ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини. Відповідачка в свою чергу, подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Під час її звернення до нотаріуса з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, зясувалось, що реєстрація правовстановлюючого документу свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2000 року, не була проведена її матірю ОСОБА_3 згідно вимог чинного законодавства під час її життя, а тому нотаріус не може прийняти даний правовстановлюючий документ для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину. Статтею 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що "обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: ….право власності на нерухоме майно…" Згідно п. 4.15. розділу 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за №296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Також відповідно п. 4.18 вищевказаного Порядку якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно п. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяжень і, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим законом за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до пунктів 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01 липня 2004 року (із змінами і доповненнями), державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Так, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, який відповідно до абз. 4 п. 1 даної статті встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах. А саме, встановив, що всупереч пункту 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав, та у відповідності до ч. 2 ст. 26 даного Закону рішення про державну реєстрацію прав не скасовано на підставі рішення суду, і державним реєстратором прав не внесено запису про скасування державної реєстрації прав. Згідно ст. 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Закономю Статтею 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року (зі змінами), який діє з 01.01.2013 року передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч. 3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею. А відповідно до п. а) ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державний земельний кадастр», п. 1 ч. 1 ст. 281 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав одночасно з державною реєстрацією речового права на земельну ділянку надає органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформацію про суб'єкта права власності на земельну ділянку: для фізичних осіб (громадян України): прізвище, ім'я, по батькові (за наявності); податковий номер; номер та серія паспорта громадянина України; реквізити документа, що посвідчує особу власника (номер та серія документа, дата його видачі, відомості про суб'єкта, що здійснив його видачу, тощо). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як передбачено в ст. 15 цього Закону, правовстановлюючим документом на земельну ділянку є свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року, де вказано, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами. Проте діюст. 23 ЗК України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який мав силу закону. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Провести державну реєстрацію правовстановлюючого документа на спадкове майно на даний час вона не може, так як не являюсь власником земельних ділянок, а є лише його спадкоємицею. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності та про визнання позову.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відповідачка позов визнала та визнання позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

Враховуючи, що в силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд вважає, що вимоги позову є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.174 ЦПК України, ст.ст. 321, 1218, 1225, 1261, 1270 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розміром 0,2500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по вул. Молодіжній, 6 в с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області та перебувала у власності ОСОБА_3, померлої 20 січня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розміром 0,4979 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, та розташована по вул. Молодіжній, 6 в с. Лозовий Яр Яготинського району Київської області та перебувала у власності ОСОБА_3, померлої 20 січня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Литвин Л.І.