Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Мартинюка В.І., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області

від 22 жовтня 2015 року,

встановила:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від

12 червня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 28 145 доларів США на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення

12 червня 2018 року. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором іпотеки від 12 серпня 2008 року, укладеним між цими сторонами, предметом якого є належний ОСОБА_3 житловий будинок, що розташований на земельній ділянці 1 817 кв. м по АДРЕСА_1 загальною площею

59,7 кв. м, житловою площею 29,8 кв. м. Неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 11 червня 2014 року склала 93 162,34 долари США, що еквівалентно 1 083 478,07 грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку, який є предметом іпотеки.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від

22 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

12 червня 2008 року в розмірі 49 266,87 доларів США та 215 846,16 грн, визначеної станом на 11 червня 2014 року, яка включає: 28 107,42 доларів США борг за тілом кредиту; 17 231,11 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 3 928,34 долари США заборгованість по нарахованій щомісячній комісії, 215 846, 16 грн пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, звернуто стягнення на нерухоме майно: на житловий будинок, розташований на земельній ділянці 1 817 кв. м по АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М. 25 листопада 2003 року за

№ 4200, і передано в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 12 червня 2008 року. На земельній ділянці, площею 1817 кв. м, розташовані житловий будинок глинобитний, загальною площею 59,7 кв. м, житловою площею 29,8 кв. м, зазначений в плані літерою «А», літні кухні «Б, Г», сараї «б, Г-1», гараж «В», шийка погріба «пг», вбиральня «Ж», паркани №1, 4, 5, 6, 7, ворота №2, яма зливна № 9, замощення № І, водопровід №8.

Ухвалено провести звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час виконання судового рішення.

Відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на квартиру та виселення до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про надання всіх повноважень для реалізації предмету іпотеки, зменшення суми неустойки та виселення відповідача, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційним судом установлено, що 12 червня 2008 року між

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 28 145 доларів США на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення 12 червня 2018 року.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору того ж дня між цими сторонами було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку житловий будинок, розташований на земельній ділянці 1 817 кв. м по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування.

За положеннями статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини 1, 2 ст. 551 ЦК України).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням приписів

ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому положеннями ст. 15 ЦК Українипередбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Пред'являючи позов, банк зазначав, що станом на 11 червня

2014 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 93 162,34 доларів США, що еквівалентно 1 083 478,07 грн, яка складається з наступного: 28 107,42 доларів США заборгованість за кредитом; 17 231,11 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 928,34 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39 438,70 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 21,50 доларів США штраф (фіксована частина), 4 435,28 доларів США штраф (процентна складова).

Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, апеляційний суд вважав, що до даних правовідносин слід застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій з 43 894,98 доларів США до 215 846,16 грн. Зазначав, що дана сума штрафу та пені була вказана позивачем в уточненій позовній заяві, у прийнятті якої ухвалою суду від 27 квітня 2015 року було відмовлено.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зі змінами та доповненнями, судам роз'яснено, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Зменшуючи суму неустойки, апеляційний суд на вказане уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 213, 303, 316 ЦПК України не навів жодної обставини, що має істотне значення, в рішення не навів мотивів та розрахунків при визначенні розміру пені ( п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Оскільки розмір пені є складовою суми заборгованості, то скасуванню підлягає рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 жовтня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

В.І. Мартинюк

І.М. Фаловська