Справа № 202/3429/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Вітько Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи - Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив № 97 «Ластівка», Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою, в якій просить суд визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на квартиру за адресою: АДРЕСА_3

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2

За життя ОСОБА_2 була членом ЖБК № 97 «Ластівка». Спірна квартира була надана ОСОБА_2 на підставі ордеру № 114 від 26 травня 1966 року, виданому на підставі списку ЖБК, затвердженого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 29 березня 1966 року № 204 параграф 3, на склад сім'ї, що на той час складалась з неї - ОСОБА_2 та її сестри - ОСОБА_3

Відповідно до довідки ЖБК № 97 «Ластівка» від 28.12.1981року та довідки ОК «ЖБК № 97 «Ластівка» від 23.05.2016 року № 35 ОСОБА_2 була членом ЖБК № 97 «Ластівка» з 01.06.1966 року та у грудні 1981 року повністю сплатила пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 в розмірі 3 410 радянських рублів.

Однак, ОСОБА_2 за своє життя не займалася юридичним оформленням свого права власності з отриманням правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності.

Померла ОСОБА_2 за своє життя не зробила жодних розпоряджень щодо належної їй квартири, а тому спадкування квартири проводиться за законом, а не за заповітом.

ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем першої черги після смерті його матері - ОСОБА_2, інших спадкоємців за законом немає.

ОСОБА_1, у встановлений законом шестимісячний строк прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, шляхом звернення 06.08.2008 року з заявою про її прийняття до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

До березня 2016 року ОСОБА_1 за отриманням свідоцтва про право на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_2, не звертався та 02 березня 2016 року звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру АДРЕСА_2, йому було відмовлено, оскільки право власності на квартиру відповідно до довідки КП «ДМБТІ» від 01.03.2016 року № НОМЕР_2 на 31.12.2012 року (на час дії старого реєстру права власності нерухомого майна) ні за ким не зареєстровано, а згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/313 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній питання визнання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом про захист своїх невизнаних прав як спадкоємця першої черги після смерті його матері - ОСОБА_2, шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив пред'явлений позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені у пред'явленій позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання, про причини неявки не сповістив, заперечень проти позову не надав.

Представник Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори надіслав на адресу суду матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_2 та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 97 «Ластівка» в судове засідання не з'явився, письмовою заявою сповістив про можливість розгляду та вирішення справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та підтримав, не заперечував проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Житлово-будівельний кооператив № 97 «Ластівка» був створений на загальних зборах членів кооперативу від 12 березня 1965 року та організовувався при фабриці імені Володарського, що підтверджується протоколом загальних зборів.

Житлово-будівельний кооператив № 97 «Ластівка» був зареєстрований відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 27.04.1965 року № 245.

07 червня 2007 року виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів були внесені зміни до найменування юридичної особи та Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 97 «Ластівка» став правонаступником майнових та немайнових прав Житлово-будівельного кооперативу № 97 «Ластівка», про що видане свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Серія А01 № 041259.

Так, ОСОБА_2 була членом ЖБК № 97 «Ластівка» з 01.06.1966 року, на підставі ордеру № 114 від 26 травня 1966 року, виданому на підставі списку ЖБК, затвердженого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 29 березня 1966 року № 204 параграф 3, їй була надана квартира за адресою: АДРЕСА_2 за яку вона у грудні 1981 року повністю сплатила пайовий внесок в розмірі 3 410 радянських рублів, що підтверджується довідкою ЖБК № 97 «Ластівка» від 28.12.1981 року та довідкою ОК «ЖБК № 97 «Ластівка» від 23.05.2016 року № 35.

Однак, ОСОБА_2 за своє життя не займалася юридичним оформленням свого права власності з отриманням правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності.

Після смерті матері позивач ОСОБА_1, у встановлений законом шестимісячний строк, на правах єдиного спадкоємця першої черги, 06.08.2008 року звернувся із заявою до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Однак, для отримання свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини лише 02 березня 2016 року.

Проте, відповідно до постанови державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон Інни Олександрівни від 02.03.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру йому було відмовлено, оскільки право власності на квартиру відповідно до довідки КП «ДМБТІ» від 01.03.2016 року № НОМЕР_2 на 31.12.2012 року (на час дії старого реєстру права власності нерухомого майна) ні за ким не зареєстровано.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Окрім того, відповідно до змісту зазначеному у пункті 8 вищезазначеної постанови Пленуму ВС України - якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються і кооперативні квартири.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

За положеннями частин 1, 3 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Таким чином, громадяни, які повністю внесли пайові внески до прийняття Закону СРСР «Про власність» та Закону України «Про власність» автоматично стали власниками квартир. Отже, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов'язується із фактом його реєстрації.

Як роз'яснено в пп. «б» п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами), при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариству, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаражу чи іншої будівлі.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи.

Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 не складала заповіт, а позивач у справі є в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

В судовому засіданні, з досліджуваної спадкової справи після смерті ОСОБА_2, встановлено, що позивач у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк звертався до нотаріальної контори в порядку ст. 1269 ЦК України із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, однак з-за відсутності державної реєстрації права власності на спірну квартиру за спадкодавцем у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено.

Разом із тим, оформити та отримати за життя свідоцтво про право приватної власності на квартиру ОСОБА_2 не змогла з об'єктивних причин, оскільки раптово померла.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вищевикладені обставини безспірно встановлені судом та підтверджуються поясненнями представника позивача, представників сторін, а також наданими суду письмовими доказами.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук