АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, уточнивши який та зменшивши розмір позовних вимог, зазначив, що 10 березня 2011 року надав ОСОБА_2 у позику 800 000 доларів США строком до 10 березня 2014 року без нарахування процентів.

15 березня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін і доповнень в установлені строку повернення боргу, за яким ОСОБА_2 зобов'язався повернути грошові кошти в сумі 800 000 доларів США до 10 березня 2015 року.

Відповідач в повному обсязі борг не повернув.

Зважаючи на те, що під час укладення договору позики ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 і позичені грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї на купівлю рухомого та нерухомого майна, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачів солідарно 19353790,56 грн. боргу за договором позики, 3654,00 грн. судового збору за подання позову та 275,61 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. (а.с.1-5, 54-58, 164-165)

У запереченнях проти позову відповідач ОСОБА_2 визнав наявність боргових зобов'язань перед позивачем, просив суд надати можливість вирішити спір шляхом укладення мирової угоди на умовах списання 50% заборгованості та відстрочення їх оплати до 10 жовтня 2018 року. (а.с.43-44)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 10 березня 2011 року у розмірі 19 353 790,56 грн. та судовий збір у розмірі 3929,60 грн. В решті позову відмовлено. (а.с.185, 187-189)

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с.191-197)

В судовому засіданні ОСОБА_2, його представник ОСОБА_5, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 підтримали скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с. 209-216)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором..

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 07 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.45)

10 березня 2011 року було складено розписку, за якою ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти в розмірі 800 000,00 дол. США. строком до 10 березня 2014 року. (а.с.168-173)

15 березня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін і доповнень в установлені строки повернення боргу, а також про підтвердження довгострокового боргового зобов'язання за договором позики від 10 березня 2011 року, за яким сторони підтвердили укладення 10 березня 2014 року договору позики і визначили, що суму заборгованості в розмірі 800 000,00 доларів США боржник зобов'язується повернути до 10 березня 2015 року. (а.с.16-22)

20 травня 2015 року позивач заявив вимогу до боржника ОСОБА_2 про повернення позики в сумі 800 000,00 доларів США до 30 травня 2015 року, посилаючись те, що відповідач не виконав зобов'язань за договором позики від 10 березня 2011 року. (а.с.23)

Факт написання розписки, укладення договору позики і внесення змін і доповнень до нього, отримання від ОСОБА_3 800 000 доларів США відповідач ОСОБА_2 не заперечував і в апеляційному суді про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання.

Відповідно до ст. 65 СК України, при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Матеріали справи не містять доказів, які вказували б на згоду ОСОБА_4 відповідати перед ОСОБА_3 за грошовим зобов'язанням ОСОБА_2 від 10 березня 2011 року про отримання позики в сумі 800 000,00 доларів США.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для покладення на ОСОБА_4 солідарно боргових зобов'язань перед позивачем.

До суду не надано доказів на підтвердження виконання відповідачем ОСОБА_2 боргових зобов'язань і повернення грошей ОСОБА_3 як це передбачено ст. 545 ЦК України.

За таких обставин та з огляду на положення ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України і фактичні обставини справи, які сторонами визнані і не заперечувались, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суми боргу 19353790,56 грн. в гривнях, яка дорівнює 780 000 доларів США (780 000 доларів США х 24,812552 грн. встановлений НБ України курс долара США відносно гривні на день ухвалення рішення районного суду) отриманих відповідачем у позику.

При цьому, колегія суддів врахувала право ОСОБА_2 заявляти про врахування грошового зобов'язання за позикою, яка за його твердженням витрачена в інтересах сім'ї, під час поділу спільного майна подружжя та відхилила відповідні доводи апелянта в цьому провадженні.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 3654,00 грн. судового збору за подання позову та 275,60 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, сплата якого підтверджується квитанціями. (а.с.6, 137)

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/12664/2016

Унікальний номер 761/21785/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Волошин В.О.

Доповідач Левенець Б.Б.