Справа №469/1450/14-ц 05.09.2016 05.09.2016 05.09.2016
Провадження №22-ц/784/1940/16
Справа №469/1450/14-ц
Провадження №22-ц/784/1940/16 Головуючий першої інстанції: Тавлуй В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

05 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

з участю: прокурора - Цвікілевич Н.В.,

- представника відділу ДВС - Опята Ю.Ю.,

- представника заінтересованої особи - ПАТ «Коблево» - Богданенка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Березанського районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Березанський ВДВС або ВДВС) на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року, постановлену за скаргою заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області на дії та рішення державного виконавця Березанського відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

встановила:

03 червня 2016 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області звернувся зі скаргою на неправомірність постанови державного виконавця Березанського ВДВС від 25 травня 2016 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 469/1450/14-ц від 14 лютого 2015 року.

Скаржник зазначав, що до закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа державний виконавець не вжив усіх необхідних заходів для виконання рішення суду про знесення, розташованих на самовільно зайнятій земельній ділянці, забудов, а саме: навісу та тимчасової споруди - вагончику, чим порушуються права стягувача.

Вважаючи зазначену постанову неправомірною, він просив про задоволення скарги, визнання дій державного виконавця протиправними, скасування постанови та покладання обов'язку по проведенню необхідних виконавчих дій.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року постановлено про задоволення скарги та визнання дій державного виконавця протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та покладено обов'язок по проведенню необхідних виконавчих дій з виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі Березанський ВДВС, посилаючись на дотримання державним виконавцем вимог закону щодо закінчення виконавчого провадження, просив скасувати ухвалу суду та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

-2-

Згідно з приписами ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV), виконавчі дії державного виконавця щодо примусового виконання рішень полягають у зверненні стягнення на кошти чи інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають у інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату ( доходи); вилучення у боржника і передача стягувачу певних предметів; інші заходи, передбачені виконавчим документом.

У відповідності до ч. ч. 5, 6 статті 12 Закону № 606-XIV боржник зобов'язаний протягом трьох робочих днів після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження повідомити державного виконавця про повне або часткове самостійне виконання виконавчого документа, зміну місця проживання, перебування або місця роботи.

Боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого документа; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця.

Державний виконавець відповідно до приписів ч.2 та ч.3 ст. 11 Закону № 606-XIV здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникові, проводити їх огляд;

- звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення;

- залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб ;

- накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

- у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

- у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

-3-

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень та інших процесуальних документів у випадках передбачених Законом та іншими нормативними актами (п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Згідно з вимогами п.2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, державний виконавець повертає виконавчий документ без виконання, лише тоді, коли незважаючи на усі передбачені законом заходи у боржника не виявлено майна, на яке може бути звернено стягнення.

У тому разі, коли виконання рішення полягає у здійсненні інших дій саме боржником, а виконати його неможливо без участі боржника, то державний виконавець відповідно до приписів ст. 75 Закону № 606-XIV накладає на боржника штраф відповідно до положень ст. 89 цього закону та вносить подання про притягнення його до відповідальності згідно з законом після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження та повертає виконавчий документ до суду, який його видав.

Якщо виконання рішення можливе без участі боржника, то державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень наданих йому законом та вносить подання про притягнення боржника до відповідальності згідно з законом.

При цьому на нього повторно накладається штраф у порядку встановленому ст. 89 Закону № 606-XIV.

В останньому випадку примусове виконання такого рішення не може бути закінчене з посиланням на п. 11 ч. 1 ст. 49 та ч. 3 ст. 75 Закону № 606-XIV.

Визначаючи організацію примусового виконання рішення, яке може бути виконане без участі боржника, державний виконавець має виходити з обсягу наданих повноважень та наявних інструментів і ресурсів, якими розраховує орган примусового виконання рішень відповідно до закону. Так, виконання рішення про знесення забудов потребує визначення їх місця знаходження, лінійних розмірів, обсягу будівельно-демонтажних робіт та інших витрат пов'язаних з виконанням цього рішення.

Ухвалюючи постанову про закінчення виконавчого провадження державний виконавець вважав, що рішення не може бути виконане без участі боржника, а заходів вчинених на його виконання в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 75 Закону № 606-XIV достатньо для вчинення цієї процесуальної дії.

Невиконання боржником обов'язку щодо знесення забудов самим боржником не є перешкодою для виконання рішення в порядку примусового виконання державним виконавцем без участі боржника.

Державний виконавець наділений повноваженнями щодо входження до приміщень боржника, їх огляду та з'ясування відповідних параметрів будівельних елементів, визначення переліку та порядку проведення будівельно-демонтажних робіт їх вартості, визначення обсягу витрат на організацію виконавчого провадження.

Для здійснення цих дій він вправі залучати відповідних спеціалістів та суб'єктів господарювання. Кошти виконавчого провадження, які відповідно до приписів ст. 41 Закону № 606-XIV мають бути у розпорядженні державного виконавця, регламентовані пунктами 3.13, 3.13.1-3.14 Інструкції та Порядку використання коштів виконавчого провадження (затв. постановою Кабінету Міністрів України № 554 від 29 квітня 2004 року) порядок їх накопичення, використання та відшкодування, дозволяють відповідно до закону забезпечити виконання вищенаведених заходів з примусового виконання судового рішення.

-4-

Між тим, судом першої інстанції встановлено, що рішення не виконане, а державний виконавець не здійснив у повному обсязі дій з примусового виконання рішення та не здійснив організацію примусового виконання рішення самостійно без участі боржника.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду з огляду на їх доведеність достовірними доказами, які долучені до матеріалів справи та яким судом дана належна юридична оцінка.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення не може бути виконане без участі боржника, а примусових заходів вжитих державним виконавцем достатньо для закінчення виконавчого провадження, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Адже дії із знесення забудов можуть бути виконані за обставинами справи і без участі боржника, державний виконавець має для цього достатній обсяг повноважень, але не вжив достатніх заходів для організації виконання рішення без участі боржника.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали суду та не дають підстав вважати її необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Березанського районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відхилити, а ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова