Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2016 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Малюговій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Свої вимоги до суду позивач мотивував тим, що 30.07.2015 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу шести металопластикових вікон з відповідними склопакетами, профілем, та фурнітурою до них. На виконання даного договору ним було сплачено відповідачу 8000 грн. Строк виконання договору становить 41 день, тобто до 28.09.2015 року. Проте, відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконав. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про належне виконання умов договору, але вікна йому не передано. Крім того, відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, а тому зобовязаний сплатити неустойку за весь час прострочення у розмірі трьох проценти річних від простроченої суми та завдану моральну шкоду. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 8000 грн. основного боргу; 4485,51 грн. неустойки (пені), 1000 грн. завданої моральної шкоди, а загалом 13 485,51 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні позов визнав частково, а саме у розмірі 8000 грн. основного боргу та пояснив, що йому не вдалося виконати умови договору з вини виробника, який не поставив йому вікна.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що вони були присутні під час укладання позивачем з відповідачем угоди про придбання та встановлення вікон. ФОП ОСОБА_2 отримав від позивача 8000 грн. та зобовязався в строк до 28.09.2015 року встановити вікна в будинку позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити частково. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Судом встановлено, що 30.07.2015 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено угоду № 615 відповідно до умов якої поставник зобовязався поставити позивачу шість металопластикових вікон з відповідними склопакетами, профілем, та фурнітурою до них та провести їх монтаж. Строк виконання договору становить 41 день, тобто до 28.09.2015 року. На виконання даного договору позивач сплатив аванс у розмірі 8000 грн. Факт сплати авансу сторонами підтверджується та не оспорюється.

Вирішуючи питання про характер правовідносин між позивачем та відповідачем, про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обовязки сторін, суд виходить із норм Закону України «Про захист прав споживачів» відповідних норм Цивільного законодавства України, що регулює вирішення зазначених питань.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» вказаний ОСОБА_7 регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відносини, які складаються в процесі задоволення потреб споживачів, між виконавцями робіт і надавачами послуг та споживачем установлюються на підставі договору. Як зазначено в пункті 7 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

Відповідно до ч. ч. 3,18 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послугу; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

ОСОБА_7 України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Суд вважає, що фактично між сторонами було укладено договір побутового підряду, (який регулюється главою 61 Цивільного кодексу України), і вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору (ст. 866 ЦК України). Із самого замовлення, прийнятого відповідачем, вбачається, що він має силу договору, де зафіксовано розміри, фурнітура та кількість замовленого металопластикового вікна, а також отримання підрядчиком оплати в сумі 8000 грн.

Відповідно до ст.ст. 865, 873 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, згідно статті 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання в результаті односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ФОП ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобовязання відповідно до договору, а тому отримана оплата за металопластикові вікна підлягає поверненню замовнику. В зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання договору та стягнення коштів підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Судом встановлено, що моральна шкода позивача полягає душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору. Протягом тривалого часу позивачеві довелося самостійно шукати гроші для придбання нових вікон через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати. Сімейний бюджет позивача довелося спрямувати на пошуки та придбання інших вікон. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждала крім самого позивача і його родина. Тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн. підлягає задоволенню. Під час визначення розміру заподіяної моральної шкоди, суд виходив з принципів розумності та зваженості.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, її розмір та умови застосування визначаються виключно за їх розсудом. Законна неустойка може бути встановлена не тільки законом, але і іншими актами цивільного законодавства. Для того, щоб неустойка вважалася законною та застосовувалася незалежно від домовленості про неї сторін договору, необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було визначено її конкретний розмір, а також підстави стягнення (вид порушення, за яке неустойка встановлюється).

В угоді № 615 від 30.07.2015 року відсутня договірна домовленість сторін щодо визначення умов неустойки.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача неустойки заявлені без достатніх правових підстав, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір № 615 від 30.07.2015 року укладений між ОСОБА_1 та ФОП «Войцехівський Володимир Вадимович» про надання послуг по поставці позивачу шести металопластикових вікон з відповідними склопакетами, профілем, та фурнітурою до них, проведення демонтажу старих вікон та монтажу нових вікон.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за невиконання умов договору в сумі 8 000,00 грн. основного боргу та 1000 грн. завданої моральної шкоди, а загалом 9000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь держави 551, 20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: