Справа № 219/4623/16-ц
Провадження № 2/219/2492/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2016 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, згідно якої він просить позбавити ОСОБА_2 права користування квартирою № 33 в будинку № 20 по вул. Леваневського в м. Бахмут Донецької області, вказуючи, що йому на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. З 3.11.2001 року у квартирі зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є для нього сторонньою людиною. ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі тимчасово, строком на 5 років на підставі договору оренди квартири від 23.10.2001 року. З 2009 року ОСОБА_2 у квартирі за місцем реєстрації не проживає. Те, що на теперішній час в квартирі прописана відповідач перешкоджає йому в оформленні житлової субсидії, що порушує його права як власника, а тому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом достовірно встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 13.12.1999 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 36,5 кв.м. (а.с.9).
Відповідно до договору оренди (найму, піднайму) на будинок (квартиру) від 23.10.2001 року ОСОБА_1 здав в оренду ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 на термін 5 років (а.с.8).
Згідно довідки № 671 від 6.05.2016 року про слад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с.6).
Відповідно до акту про не проживання від 4.05.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, проте, згідно свідчень сусідів ОСОБА_2 не мешкає у вказаній квартирі з 2009 року (а.с.7).
Згідно довідки про належність нерухомих обєктів, зареєстрованих у КП «Бахмутське БТІ» від.22.07.2016 року станом на 31.12.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_1 (а.с.51).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно листа головного лікаря Артемівської центральної районної лікарні ОСОБА_5 від 22.07.2016 року № 2381, ОСОБА_2 на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, з 1.01.2009 року по теперішній час за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Артемівської ЦРЛ не зверталася, медична допомога вдома не надавалась, на психіатричному обліку не перебуває (а.с.55).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ч.ч 1, 2 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 2009 року, нею не користується, витрати, пов'язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 33 в будинку № 20 по вул. Леваневського в м. Бахмут Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 33 в будинку № 20 по вул. Леваневського в м. Бахмут Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення, а відповідачем - в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

ОСОБА_6