Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гришко О.Я.

при секретарі - Федорині А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 21 лютого 2016 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

З позову вбачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. У 2012 році позивач та відповідач спільно придбали житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2241 га.

Позивач зазначає, що право власності на будинок та земельну ділянку за їх спільним рішенням було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу домовленості про добровільний розподіл житлового будинку, який є спільною сумісною власністю, між сторонами не було досягнуто.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач ОСОБА_1 просить визнати житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, визнати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 площею 0,2241 га, спільним майном подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 вартістю 23199 грн., визнати за нею право власності на 1/2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 площею 0,2241 га та вартістю 22000 грн. та стягнути з відповідача на її користь усі судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з'явилися, до суду надали заяву, в якій просять розглянути справу без участі позивача та представника, повідомили, що позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав повністю.

Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, керуючись при цьому ст. 197 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2008 року у виконавчому комітеті Чутівської сільської ради Оржицького району Полтавської області між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 02 (а.с. 3), який рішенням Оржицького районного суду від 09.09.2015 року було розірвано (а.с. 4-5).

З матеріалів справи вбачається, що на час перебування у шлюбі, відповідно до договорів купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2 придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вищевказаного житлового будинку площею 0,2241 га (а.с. 6-12).

З довідки Чутівської сільської ради вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає у вищезазначеному житловому будинку. Разом з нею за цією адресою проживає дочка - ОСОБА_3

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що після укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки для обслуговування цього житлового будинку, вказане майно належить сторонам в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному з співвласників.

Згідно п.п. 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обов'язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності .У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка для його обслуговування за технічними характеристиками являють собою речі неподільні, які неможливо реально розділити між сторонами відповідно до їх часток, те, що позивач не наполягає на розподілі майна в натурі, суд вважає за необхідне визнати житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього будинку площею 0,2241 га спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку цього будинку та на 1/2 частку земельної ділянки для обслуговування вищевказаного житлового будинку.

Суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 356, 358, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя- задовольнити.

2. Визнати житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

3. Визнати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 площею 0,2241 га, спільним майном подружжя.

4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 вартістю 23199 гривень.

5. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 площею 0,2241 га та вартістю 22000 гривень.

6. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1202 гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя