РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/7818/16-ц

Провадження № 2/643/4825/16

22.08.2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Довготько Т.М.

при секретарі - Бахметьєвій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач зазначила, що шлюб з відповідачем зареєструвала 14 серпня 1998року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1149 Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану. Від даного шлюбу мають синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Сторони мешкають за різними адресами з травня 2015 року. Подальше зберігання шлюбу неможливе. Згода про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю, між ними не досягнуто. Просить шлюб розірвати та визначити місце проживання дітей разом із матір'ю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1998року, спільне господарство не ведеться, виникли неприязні стосунки. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом із матір'ю за адресо: АДРЕСА_1. Позивач не бажає відновляти свої шлюбні стосунки і примирення між сторонами неможливе. Згода про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю, між ними не досягнуто.

Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сторони не проживають разом, спільним побутом не пов'язані.

Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Стосовно визначення місця проживання дітей суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За наведених обставин, враховуючи спільну домовленість батьків щодо місця проживання дітей, суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує прав неповнолітніх дітей та визначити їх місце проживання разом із матір'ю, що, насамперед, відповідає інтересам дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 3, 21, 24, 104, 105, 110, 112-114, 141, 160 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 14 серпня 1998 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №1149.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище - «ОСОБА_1».

Місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 визначити з матір'ю ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області на користь держави судовий збір в сумі 551грн.20коп. (п'ятсот п'ятдесят одна грн.20коп.).

Копію рішення направити до Московського відділу реєстрації актів цивільного стану м. Харкова для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про реєстрацію шлюбу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня йог о проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.М.Довготько