13 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Кирилюк Г.М., Кабанченко О.А.
секретар: Архіпова А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті», за участі третьої особи: ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті», за участі третьої особи: ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Справа 761/25920/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/180/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року є незаконним, необґрунтованим, прийнятим без дотримання вимог чинного трудового, цивільного та цивільного процесуального законодавства України, оскільки суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, невірно оцінив докази, надані сторонами стосовно обставин справи, внаслідок чого не застосував норми матеріального права, що регламентують спірні відносини.

При цьому, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність грубих помилок відповідача у наказі про звільнення № 105/15-3 від 18.08.2015, не з'ясовано питання щодо можливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_7, представника Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» - ОСОБА_8, які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, щонаказом про призначення менеджера з питань регіонального розвитку № 105/11-П від 27.07.2011 позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду менеджера з питань регіонального розвитку.

Листом від 08.05.2015 Головного представника Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» ОСОБА_2 було повідомлено про зменшення присутності компанії «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» на фармацевтичному ринку України та про скорочення штату працівників представництва, а також ОСОБА_2 було зобов'язано здійснити заходи щодо скорочення штату працівників відповідача.

Із доповідної записки № 5 вбачається, що було запропоновано зменшити штат працівників відповідача на 8 одиниць, зокрема, по Київському регіону на 1 штатну одиницю, а саме, посаду менеджера з питань регіонального розвитку.

Наказом Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» «Про скорочення штату працівників» № 20/05-15 від 20.05.2015 було скорочено, зокрема, по Київському регіону 1 штатну одиницю, а саме, менеджера з питань регіонального розвитку.

Доповідною запискою № 6 було надано перелік працівників, яких пропонується звільнити у зв'язку із скороченням штату, зокрема, з посади менеджера з питань регіонального розвитку звільнити позивача.

Наказом «Про попередження працівників представництва про заплановане звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників» № 27/05-15 від 27.05.2015 було затверджено перелік працівників, які підлягають звільненню, за яким звільненню підлягає позивач.

Наказом «Про внесення змін до структури представництва» № 27/05-1-15 від 27.05.2015 було виключено посади працівників у відповідності до наказів № 20/05-15 від 20.05.2015 та № 27/05-15 від 27.05.2015, виключено із структури представництва відділ Київ-2 Київського регіону та затверджено нову структуру представництва із урахуванням вказаних змін з 14.08.2015. Також, було затверджено нову структуру представництва та новий штатний розклад, де серед переліку посади позивача вже не було.

08.06.2015 позивача було ознайомлено під підпис з повідомленням про заплановане звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників представництва та повідомлено про звільнення із займаної посади з 14.08.2015 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зі змісту зазначеного повідомлення вбачається, що в ньому зазначено про неможливість здійснити працевлаштування позивача з підстав відсутності вільних вакансій.

ІзАкту комісії, підписаного членами комісії: директором по персоналу ОСОБА_10, директором ОСОБА_11, менеджером з адміністративних питань ОСОБА_12, бухгалтером ОСОБА_13, вбачається, що посада, яку обіймав позивач, скорочується, вакантних посад, які можна було б запропонувати позивачу у представництві не має.

Наказом «Про звільнення менеджера з питань регіонального розвитку» № 105/15-3 від 18.08.2015 ОСОБА_1 був звільнений із посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 42 КЗпП України. Звільнення відбулося 18ю05.2015, а не в заплановану представництвом дату 14.08.2015 з підстав перебування позивача на лікарняному в період з 13.08.2015 по 17.08.2015 включно.

Із видаткових касових ордерів від 18.08.2015 вбачається, що позивачу відповідачем було виплачено вихідну допомогу при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 24 245,60 грн. та оплачено лікарняні за рахунок підприємства в розмірі 3 929,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається із матеріалів справи, про звільнення з посади, яке було заплановано на 14.08.2015, ОСОБА_1 був повідомлений 06.06.2015, а звільнений був 18.08.2015 у зв'язку із його перебуванням на лікарняному. Тобто, звільнення відбулося у відповідності з вимогами ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Із доповідної записки № 6 від 26.05.2015 вбачається, що для застосування переважного права працівників на залишення на роботі директором з персоналу ОСОБА_14 надано перелік працівників, яких пропонується звільнити у зв'язку із скороченням штату, зокрема, посаду менеджера з питань регіонального розвитку по Київському регіону - ОСОБА_1

Судом встановлено, що в Київському регіоні посаду менеджера з питань регіонального розвитку займають три працівники: ОСОБА_15, ОСОБА_1, ОСОБА_16, які мають вищу освіту, проходили підвищення кваліфікації та приймали участь у тренінгах, мають більшу кількість критеріїв, які надають переважне право на залишення на роботі у випадку вивільнення працівників.

При цьому, при однаковій продуктивності праці та кваліфікації дані працівники відповідають критеріям, які надають переважне право на залишення на роботі у випадку вивільнення працівників, зокрема: ОСОБА_15 має двох малолітніх дітей 12.03.2014 та ІНФОРМАЦІЯ_1, іншого працівника в його сім'ї немає, оскільки дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, крім того, ОСОБА_15 навчається у вищому навчальному закладі без відриву від виробництва; ОСОБА_16 має двох малолітніх дітей 01.02.2006 та ІНФОРМАЦІЯ_2, іншого працівника в його сім'ї немає, оскільки чоловік перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною; ОСОБА_1 має одну малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 та одну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, його тривалий безперервний час роботи в Представництві становить 3 роки 10 місяців.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 42 КЗпП України судом першої інстанції вірно встановлено, що при однаковій продуктивності праці та кваліфікації працівники ОСОБА_15 та ОСОБА_16 мають по три критерії, які надають переважне право на залишення на роботі, в той час як ОСОБА_1 має два таких критерії, тому відповідачем не було порушено переважне право позивача на залишення на роботі у випадку вивільнення працівників.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки звільнення ОСОБА_1 з посади відбулося у відповідності до вимог КЗпП України, порушень трудових прав позивача доведено належними доказами не було, тому підстави для задоволення позову про поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні, у зв'язку із чим, як наслідок, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, також, не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством України не передбачено скасування наказів юридичних осіб в судовому порядку.

Разом з тим, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки положенням ст. 234-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, в даному випадку не доведено порушення відповідачем законних прав позивача, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Як на підставу своїх вимог, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_7 посилаються на те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не прийнято до уваги наявність у штатній структурі вакантної посади менеджера з регіонального розвитку у Донецькому регіоні, яку відповідач зобов'язаний був запропонувати ОСОБА_1 при скороченні, а також, на те, що з моменту його повідомленні про заплановане вивільнення та по день звільнення, посада менеджера з питань регіонального розвитку у Дніпропетровському регіоні була вакантною, а ОСОБА_1 мав переважне право на укладання з ним роботодавцем трудового договору.

Зазначені доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами з наступних підстав.

Як вбачається із Структури Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті», затвердженої Наказом № 27/05-1-15 від 27.05.2015, у Дніпропетровському регіоні передбачено посаду менеджера з питань регіонального розвитку з однією штатною одиницею, яка, згідно наказу № 246/15-П від 05.05.2015 про прийняття ОСОБА_17 на посаду менеджера з питань регіонального розвитку, була зайнята іншим працівником - ОСОБА_17

Доводи позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_17 була призначена на вказану посаду в період вивільнення позивача з цієї посади є недоведеними належними доказами та спростовані даними Структури Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті», затвердженої Наказом № 27/05-1-15 від 27.05.2015 та наказом № 246/15-П від 05.05.2015 про прийняття ОСОБА_17 на посаду менеджера з питань регіонального розвитку.

Таким чином, зазначене дає підстави вважати, що на момент проведення скорочення позивача вакантна посада менеджера з питань регіонального розвитку у Дніпропетровському регіоні була відсутня.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність вакантної посади менеджера з питань регіонального розвитку у Донецькому регіоні, то із Структури Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» та штатного розкладу не вбачається наявності такої посади в штаті Представництва, по Донецькому регіону в штаті Представництва передбачено лише одну штатну одиницю - медичного представника.

При цьому, Представництвом передбачено можливість введення посади менеджера з питань регіонального розвитку у Донецькому регіоні, про що зазначено в Структурі Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті» від 27.05.2015, проте, як встановлено під час розгляду справи, з огляду на ситуацію, яка склалася на сході України, на момент звільнення ОСОБА_1 Представництвом не передбачено жодної штатної одиниці менеджера з питань регіонального розвитку у Донецькому регіоні.

Таким чином, зазначене дає підстави вважати, що на момент проведення скорочення позивача вакантна посада менеджера з питань регіонального розвитку у Донецькому регіоні була відсутня.

Крім того, доводи ОСОБА_1 щодо переважного права залишення його на роботі при скороченні штату були розглянуті судом першої інстанції, в оскаржуваному рішенні суд дав належну правову оцінку таким доводам, нових обставин чи доказів при зверненні з апеляційною скаргою позивачем не наведено, тому такі доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Представництва «Нобель Ілач Санаї Ве Тіджарет Анонім Шіркеті», за участі третьої особи: ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: