Справа № 344/5394/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1600/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа ПАТ «Ідея Банк», на незаконні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та зобовязання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою, заінтересована особа ПАТ «Ідея Банк», на незаконні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та зобовязання вчинити дії.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

На вказану ухвалу ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права. Так, відмовляючи в задоволенні її скарги суд вважав, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №36550502 було винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту, тому підстав для зняття арешту із майна боржника в межах виконавчого провадження №19517400 немає. Однак, при цьому суд не врахував, що саме наявність арешту майна у вищезазначеному виконавчому провадженні, що перешкоджає у здійсненні права власності, призвело до подання цієї скарги у передбаченому ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» порядку.

Також судом не прийнято до уваги реальне виконання нею судового рішення, що виключає наявність будь-яких обтяжень, в тому числі і арешту, у здійсненні речових прав.

З цих підстав просила ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою її скаргу задовольнити. Визнати незаконною відмову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області звільнити з-під арешту житловий будинок №105 по вул. Комсомольська в м. Бердичеві Житомирської області. Зобовязати Відділ державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції звільнити з-під арешту житловий будинок №105 по вул. Комсомольська в м. Бердичеві Житомирської області, накладений в межах виконавчого провадження №19517400 постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 19.10.2011 року.

В засідання апеляційного суду сторони не зявилися, апелянт подала заяву про розгляд справи у її відсутності, що згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У силу вимог ч. 1 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання неправомірною відмови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 відсутні, оскільки арешт знято.

Такий висновок місцевого суду ґрунтується на нормах чинного законодавства та узгоджується з матеріалами справи, а тому колегія суддів погоджується з ним виходячи з наступного.

За положеннями частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи за наслідками розгляду справи в наказному провадженні Івано-Франківським міським судом 9 червня 2009 року видано судовий наказ № 2-н-5877 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 12 475,20 грн на користь ВАТ «Плюс Банк». Правонаступником останнього є ПАТ «Ідея Банк». Згідно постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 20 травня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 19517400 з виконання цього судового наказу та надано боржнику строк до 27 травня 2010 року для добровільного виконання виконавчого документу (а.с.20).

Постановою державного виконавця ВДВС Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 від 26 жовтня 2012 року стягувачеві повернуто судовий наказ Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 2-н-5877 від 9 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості на суму 12 475,20 грн (а.с.18, 20 зворот).

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу визначено статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно пункт 4 частини 1 цієї статті виконавчий документ (на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково) повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця.

Зясовано, що підставою для повернення стягувачу цього судового наказу послужило те, що незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом. В подальшому дане виконавче провадження було знищено (а.с.67).

Обґрунтовуючи доводи своєї скарги ОСОБА_2 посилалася на те, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним виконанням судового наказу державним виконавцем не було знято арешт із житлового будинку № 105 по вул. Комсомольська в м. Бердичеві Житомирської області, який накладався ним в рамках цього провадження.

Як вбачається з інформаційної довідки від 02.03.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за ОСОБА_6 27.02.2016 року зареєстровано речове право на обєкт житлової нерухомості житловий будинок № 105, загальною площею 213,8 кв.м, житловою площею 66,7 кв.м, по вул. Комсомольська в м. Бердичів Житомирської області. Складовою частиною цього обєкта є сарай Б-1 загальною площею 32.9 кв. м (а.с.10-11).

У вказаній довідці також міститься інформація про наявність обтяження, зокрема арешт всього нерухомого майна. Підставою виникнення цього є постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 від 19.10.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, прийнятої у виконавчому провадженні № 19517400. Відповідний вид обтяження зареєстровано також 19.10.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11741733.

Встановлено, що правонаступником стягувача ПАТ «Ідея Банк» повторно було предявлено до виконання вищезазначений судовий наказ, за яким 12.02.2013 року відкрито виконавче провадження № 36550502.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави закінчення виконавчого провадження. Зокрема, за п. 8 статті виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 1 статті 50 цього закону також передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, та провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як правильно зясовано судом у звязку із стягненням на підставі постанови державного виконавця від 20.02.2013 року в повному обсязі боргу із заробітної плати ОСОБА_2 державним виконавцем 09.10.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Також зважаючи на положення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця Дудар Н.Є. від 09.10.2015 року звільнено з-під арешту все майно, яке належить боржнику (а.с.19,21,21 зворот).

При цьому будь-якими матеріалами справи не підтверджено, що арешт на це майно накладався, крім попереднього виконавчого провадження ВП № 19517400, також і в рамках нового виконавчого провадження № 36550502.

Враховуючи вищенаведені обставини суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції правомірно знято арешт з майна боржника. При цьому будь-яких порушень діючого законодавства останнім не встановлено. А відтак, оскільки дії, які ОСОБА_2 просила зобовязати вчинити державного виконавця, самостійно вчинені ним згідно постанови від 09.10.2015 року, то підстав для задоволення скарги не вбачається.

В звязку із цим правильним є також висновок місцевого суду про те, що сам по собі факт наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна, відповідного обтяження - арешту житлового будинку № 105 по вул. Комсомольська в м. Бердичеві Житомирської області, не є підставою для визнання незаконними дій державного виконавця та зобовязання його повторно зняти арешт з майна. Відповідно до частини 3 статті 50 України «Про виконавче провадження» ця обставина є підставою для вчинення боржником дій, спрямованих на виконання вищезазначеної постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту в рамках виконавчого провадження № 36550502 шляхом звернення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленої скарги та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а ухвалу постановлено з додержанням норм процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_7