ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на дії та бездіяльність головного державного виконавця та начальника Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, боржник - ОСОБА_3, за касаційними скаргами Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду зі скаргою, у якій просило визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Шевченківський ВДВС Львівського МУЮ) Пушкар І.Є., щодо непроведення в рамках виконавчого провадження заходів примусової реалізації квартири АДРЕСА_1, та непередачі арештованого майна на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів; визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Пушкар І.Є. щодо порушення строків передачі арештованого майна - вищевказаної квартири на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів; визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Пушкар І.Є. щодо невинесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника; зобов'язати Шевченківський ВДВС Львівського МУЮ провести заходи з примусової реалізації вказаної квартири без згоди органу опіки та піклування та передати зазначену квартиру на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів; зобов'язати державного виконавця та начальника Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ винести постанову про звернення стягнення на доходи і направити таку постанову у відповідне підприємство, установу, організацію для виконання шляхом відрахування коштів із доходів боржника; визнати неправомірною бездіяльність начальника Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Титли І.М. в частині нездійснення контролю за виконавчим провадженням № 45093692.

В обґрунтування своїх вимог, заявник посилався на те, що 21 жовтня 2014 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Пушкар І.Є. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45093692 у частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 183 848 грн 08 коп. та 20 534 грн пені. Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України від 22 жовтня 2014 року № про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи вбачається, що ОСОБА_3 працює у публічному акціонерному товаристві «Банк Форвард». Проте, незважаючи на неодноразові заяви стягувача, та всупереч ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем не винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Згідно з актом опису та арешту майна, складеного 16 грудня 2014 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ, описано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 Зазначена квартира перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору іпотеки від 05 вересня 2008 року, проте державним виконавцем не здійснено дій щодо своєчасної передачі арештованого майна на реалізацію для проведення електронних торгів. 19 серпня 2015 року стягувачем отримано лист Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ з якого вбачається, що державний виконавець звернувся в орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на реалізацію вищевказаної квартири, в якій зареєстровані неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ПАТ «УкрСиббанк» вважає такі дії неправомірними і незаконними, такими, що здійснені з порушенням законодавства про виконавче провадження, оскільки законом не передбачено обов'язку державного виконавця на отримання згоди органу опіки та піклування щодо примусової реалізації нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці банку, така згода необхідна лише при укладенні договору іпотеки. Крім того, неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народжені після укладення договору іпотеки, а боржнику на праві спільної сумісної власності належить також інше жиле приміщення.

Також, ПАТ «УкрСиббанк» зазначив, що боржник володіє транспортним засобом. 19 квітня 2015 року винесено постанову про розшук транспортного засобу й протягом тривалого часу рухоме майно перебуває в розшуку. Проте у стягувача є сумніви, що постанова про розшук транспортного засобу була направлена у відповідний орган ДАІ для подальшого проведення у встановленому порядку розшуку. Стягувач звертався із заявою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон та заявами про виклик боржника з метою з'ясування місцезнаходження транспортного засобу, які залишені без відповіді.

Посилаючись на викладене, заявник просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 березня 2016 року, скаргу задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Пушкар І.Є. щодо невинесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника. Зобов'язано головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Пушкар І.Є. винести постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 і направити таку постанову у відповідне підприємство, установу, організацію для виконання шляхом відрахування коштів із доходів боржника. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні вимог скарги й направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Шевченківський ВДВС Львівського МУЮ у поданій касаційній скарзі порушує питання про скасування ухвал судів першої та апеляційної інстанцій та просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи скаргу в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника й зобов'язання винести таку постанову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що боржник ОСОБА_3 працює і отримує доходи у вигляді заробітної плати у публічному акціонерному товаристві «Банк Форвард», при цьому у неї відсутні кошти на рахунках у банках чи інших фінансових установах для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум.

Відмовляючи у задоволенні решти вимог скарги, суди керувалися тим, що державним виконавцем дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Встановлено, що 21 жовтня 2014 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ Пушкар І.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45093692 про виконавчого листа від 27 серпня 2014 року № 2/466/1114/14 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 1 183 848 грн 08 коп. заборгованості за кредитом та 20 534 грн пені.

В наданий для добровільного виконання строк до 28 жовтня 2014 року рішення боржником не виконано.

Постановою головного державного виконавця від 13 листопада 2014 року накладено арешт на все майно боржника.

14 листопада 2014 року управління ДАІ наклало обмеження на проведення реєстраційних дій щодо належного ОСОБА_3 автомобіля.

19 листопада 2014 року державним виконавцем в порядку ст. 40 Закону винесено та через територіальне управління юстиції у Львівській області скеровано в управління ДАІ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області для виконання постанови про розшук майна боржника та орієнтування на затримання належного боржникові транспортного засобу.

Відповідно до акта опису й арешту майна від 16 грудня 2014 року, складеного державним виконавцем Пушкар І.Є., за участю представника стягувача описано й накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3 Іншого майна, на яке можна звернути стягнення за місцем проживання боржника виявлено не було.

Постановою державного виконавця від 20 січня 2015 року призначено експерта суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення оцінки описаного та арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк».

20 лютого 2015 року та 16 вересня 2015 року головним державним виконавцем на адресу боржника надіслано вимоги про явку та представлення для огляду та опису належного йому транспортного засобу або повідомлення про його місцезнаходження, на що 15 жовтня 2015 року представник боржника повідомила державного виконавця про готовність надати автомобіль для опису та реалізації.

Згідно відповідей органів державної реєстрації та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до отриманих від органів державної реєстрації прав власності відповідей на повторно надіслані запити державного виконавця, реєстрація права власності щодо земельних ділянок чи нових транспортних засобів за боржником не здійснювалася.

13 березня 2015 року державним виконавцем направлено подання до Шевченківського районного суду м. Львова про визначення належної ОСОБА_3 1/6 частки у квартирі АДРЕСА_2 та ухвалою суду від 27 березня 2015 року подання задоволено.

Постановою державного виконавця від 26 травня 2015 року призначено рецензування звіту про оцінку квартири АДРЕСА_1.

У процесі примусового виконання було встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано двоє малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

08 липня 2015 року, керуючись ст. ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, державним виконавцем направлено лист в орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо надання дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1.

10 липня 2015 року державним виконавцем надіслано сторонам виконавчого провадження копію рецензії на звіт про оцінку майна від 08 липня 2015 року.

31 серпня 2015 року державним виконавцем надіслано нагадування в орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо надання дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1.

Листом від 24 вересня 2015 року Шевченківська районна адміністрації Львівської міської ради як орган опіки та піклування повідомила про те, що вона заперечує проти відчуження квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані малолітні діти.

12 жовтня 2015 року державний виконавець Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ звернувся до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання виконавчого листа від 27 серпня 2014 року № 2/466/1114/14, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про солідарне стягнення заборгованості із ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на користь «УкрСиббанк».

Також, 14 вересня 2015 року державним виконавцем надіслано подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року у задоволенні подання відмовлено.

Крім того, 11 лютого 2015 року та 08 серпня 2015 року стягувач звертався до державного виконавця із заявами, в яких просив винести постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

Так, згідно з ч. 1 ст. 14 ЦПК Українисудові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зі змісту ст. ст. 39, 52, 61, 62 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що примусова реалізація майна за рішенням суду з прилюдних торгів не є правочином, а є виконанням рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч. 4 цієї статті).

За ч. 5 ст. 177 СК України однією з підстав відмови органу опіки і піклування у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини є обставина, яка свідчить про те, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що попередня згода органу опіки та піклування потребується на здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти.

У справі, що переглядається, має місце реалізація арештованого майна з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження та примусового виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Крім того, ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями ст. 54 вказаного Закону визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-54цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому, ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про іпотеку» не передбачено отримання дозволу для примусової реалізації предмета іпотеки.

Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 315 ЦПК України зазначеного не врахували та не звернули уваги на те, що реалізація квартири, яка є предметом іпотеки, за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження спірного нерухомого майна, в якому право користування належить малолітнім дітям, не потрібен. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватися чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів.

Також, поза увагою судів залишилося те, що діти, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилися та зареєстровані у квартирі, яка є предметом іпотеки після укладення договору іпотеки між боржником ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» .

Крім того, згідно з положеннями ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Отже, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 315 ЦПК України дійшли передчасного висновку про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника та зобов'язання державного виконавця винести таку постанову, оскільки до моменту встановлення державним виконавцем факту відсутності у боржника грошових коштів, на які може бути звернено стягнення або іншого майна, на яке боржник, скориставшись своїм правом, запропонує звернути стягнення в першу чергу, вимоги про стягнення на доходи боржника у вигляді зарплати є передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення судом норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанції постановили незаконні ухвали, які не відповідають вимогам процесуального права та перешкоджають провадженню у справі, тому в силу ч. 1 ст. 338 ЦПК України це є підставою для їх скасування із передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 березня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик