Справа №601/809/15-ц
Провадження № 2/601/10/2016
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2016 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Мочальської В.М.,
при секретарі Коляді О.В.,
з участю позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Денисюка С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів та коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох років,-
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів та коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох років.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась дочка ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 .. Проте відповідач відмовляється визнати своє батьківство щодо дитини, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років добровільно не надає, хоч має достатній дохід, оскільки працює. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, через що не має змоги працювати, коштів які отримує від держави недостатньо для утримання дитини, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі. З цих підстав просила стягнути з відповідача аліменти на дитину до досягнення повноліття в розмірі по 2000 гривень та на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі по 1000 гривень щомісячно.
У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги щодо визнання батьківства підтримали, щодо стягнення аліментів на утримання дочки та коштів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років уточнили, просили стягнути їх в розмірі по ? частині із всіх видів заробітку відповідача. При цьому, позивач пояснила, що з вересня 2013 року вона регулярно мала інтимні стосунки з відповідачем. Від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_3 . При реєстрації дочки в графі про батька вказала своє прізвище, а ім`я та по батькові відповідача, оскільки він є батьком дитини, проте свого батьківства не визнає. Відповідач незважаючи на її неодноразові усні звернення матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає, їй дуже важко матеріально утримувати дитину. Відповідач працює командиром військової частини НОМЕР_1 , начальником військового госпіталю Луцького гарнізону, є військовим пенсіонером, а тому має можливість платити аліменти.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності з участю його представників. Судом відповідач викликався для особистих пояснень відповідно до п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України, однак в судове засідання не з`явився.
Представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали вказавши, що покази позивача неправдиві, висновки судових експертиз підроблені, на експертів чинився тиск. Після дослідження всіх доказів у цивільній справі зробили усні заяви про припинення представництва відповідно до ч.4 ст. 44 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача, пояснення експерта Юрченко М.В., дослідивши представлені сторонами докази, суд встановив:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі не перебували, що визнано представниками відповідача.
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилась дочка ОСОБА_7 про що 23 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременецького районного управління юстиції у Тернопільській області складено відповідний актовий запис №13 де в графі «батько» записано « ОСОБА_8 » (т.1 а.с.6).
З медичного свідоцтва про народження № 3634 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилась дочка ОСОБА_7 (т.1 а.с. 56).
З довідки № 344 від 20.05.2015 року, виданої головним лікарем КЗ «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради (т.1 а.с. 39) та з історії пологів № 3753 вбачається, що ОСОБА_1 12.12.2014 року поступила в комунальний заклад «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради до відділення патології вагітних. Перебувала у закладі до пологів. При поступленні вказала, що в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала, батько дитини ОСОБА_2 , 1954 року народження, місце роботи м. Луцьк в/ч А 4554, лікар. 30.12 2014 року о 08 год. 25 хв. шляхом кесарського розтину народила живу доношену дівчинку. 04.01.2015 року в задовільному стані разом з дитиною виписана додому (т.1 а.с. 61).
Дитина народилася у ОСОБА_1 як матері, яка не перебувала в шлюбі. Відомості про батька в актовому записі про народження ОСОБА_7 записані за вказівкою матері у зв`язку з відсутністю заяви батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України ( т.1 а.с. 97).

Малолітня ОСОБА_7 проживає з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, що визнано представниками відповідача.
Відповідно до ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.
За клопотанням позивача ухвалою суду від 15 липня 2015 року у справі була призначена судово-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи являється ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_7 .. Проведення експертизи за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 було доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи (т.1 а.с. 101).
29.09.2015 року до суду надійшов висновок експерта № 274 від 18.09.2015 року, згідно якої молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_7 складає величину не менш ніж 99,99%, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_7 практично доведено (т.1 а.с.110-113).
Допитана у режимі відеоконференцзв`язку експерт ОСОБА_9 свій висновок № 274 від 18.09.2015 року підтримала та пояснила, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_7 складає величину не менш ніж 99,99%, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_7 практично доведено. Виділення ДНК проводилося згідно з методикою, викладеною в методичних рекомендаціях: «Дослідження ДНК з об`єктів біологічного походження методом полімеразної ланцюгової реакції» ДНДЕКЦ МВС України 2003 рік.
За клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 ухвалою суду від 26.02.2016 року у справі була призначена повторна судово-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_2 батьком ОСОБА_7 .. Проведення експертизи за клопотанням представників відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро СМЕ Дніпропетровської обласної ради (т.1 а.с.194).
13.07.2016 року до суду надійшов висновок експерта № 114 від 26.06.2016 року, згідно якої відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (не материнського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Встановлено, що ОСОБА_2 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_7 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999% (т.2 а.с. 13-15).
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.
Згідно п.3 ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Згідно з вимогами ст. 126 СК України, встановлено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.
Оскільки такої заяви ОСОБА_2 не бажає подавати, то відповідно до вимог ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України.
Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.
Надані суду висновки молекулярно-генетичних експертиз підтверджують біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Висновки є ідентичними і не суперечать один одному. Підстави вважати вищезазначені висновки судових експертиз необґрунтованими відсутні, неправомірність дій експертів під час проведення експертних досліджень в судовому засіданні не встановлена, докази фальсифікації висновків молекулярно-генетичних експертиз представниками відповідача суду не надані.
Враховуючи те, що вищенаведені письмові докази засвідчують походження дитини ОСОБА_7 від відповідача, узгоджуються з показами позивача, ОСОБА_2 ухилився від дачі особистих пояснень у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).
Відповідно до ст.182 СК України при вирішенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно вимог ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 свої постанови від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що малолітня донька сторін з грудня 2014 року проживає разом з матір`ю, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, а тому суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача в користь позивача аліментів у судовому порядку.
У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили покази позивача про те, що відповідач працює командиром військової частини НОМЕР_1 , начальником військового госпіталю Луцького гарнізону, є військовим пенсіонером.
Згідно ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
За таких обставин суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі ? частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи положення ст.182 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення трьох років.
Відповідно до ч.4 ст.84 СК України вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в її користь аліментів на її утримання в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
У відповідності до ч.1 ст.79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, яка подана 08 квітня 2015 року, а тому саме із цього періоду слід стягувати аліменти.
Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача необхідно стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. (квитанція № 28 від 23.03.2015 року); за проведення судово-генетичної експертизи в розмірі 3158,40 грн.(квитанція б/н Приватбанку від 25.08.2015 року); з переїздом до іншого населеного пункту в розмірі 798,37 грн. (проїзний документ ЗК №933682, ЗК №933685, ВА №874278, ВА 874284); найманням житла в розмірі 363 грн. (рахунок № НОМЕР_3 від 12.06.2016 року).
Вимоги позивача в частині стягнення витрат в розмірі 210.29 грн. (проїзний документ ЗК №933683), в розмірі 210.29 грн. (проїзний документ ЗК №933684), в розмірі 235,36 грн. (проїзний документ ВА №874280), в розмірі 235.36 грн. (проїзний документ №874279) до задоволення не підлягають, оскільки понесені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а не позивачем. Вказані особи не були учасниками цивільного процесу.
На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Україну при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 84, 125, 128, 180, 181, 182, 183 СК України, ст. ст. 4, 8, 10, 15, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294, 296, 367 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Встановити батьківство ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі ? частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 квітня 2015 року і до досягнення дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4477 (чотири тисячі чотириста сімдесят сім) гривень 46 копійок судових витрат.
В решті позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд Тернопільської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: