Номер провадження: 22-ц/785/2534/16
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, та представника відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, про встановлення місця проживання малолітніх дітей,

в с т а н о в и л а:

11 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1-5).

22 грудня 2015 року відповідачка ОСОБА_6 звернулась до суду з заявою про забезпечення доказів, мотивуючи тим, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідно витребувати із Свято-Іверського Одеського чоловічого монастиря інформацію про офіційну посаду, місце роботи, посадові обов'язки, режим праці, розмір офіційної зарплати та інших доходів ОСОБА_3 та звукозапис свідчень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_10 в судовому засіданні від 07 грудня 2015 року з матеріалів цивільної справи №521/16407/15-ц (а.с. 7).

Ухвалою суду першої інстанції заява відповідачки ОСОБА_6 задоволена. Суд витребував із Свято-Іверського Одеського чоловічого монастиря інформацію про офіційну посаду, місце роботи, посадові обов'язки, режим праці, розмір офіційної зарплати та інших доходів ОСОБА_3, та з Служби у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області висновок про можливість проживання малолітніх дітей разом із батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1(а.с. 23).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанцію, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме: заява розглянута за відсутності позивача, без доведення того, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, а також ухвала суду постановлена без виходу до нарадчої кімнати (а.с. 25-28).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3, пояснення на апеляцію представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, та представника відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно із частинами ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

У частині 1 ст. 134 ЦПК України зазначено, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити.

Статтею 135 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення доказів розглядається судом, який розглядає справу, а якщо позов ще не пред'явлено, - місцевим загальним судом, у межах територіальної підсудності якого можуть бути вчинені процесуальні дії щодо забезпечення доказів.

Заява про забезпечення доказів розглядається протягом п'яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою.

У разі обґрунтованої вимоги заявника, а також якщо не можна встановити, до кого може бути згодом пред'явлено позов, заява про забезпечення доказів розглядається судом невідкладно лише за участю заявника.

Питання про забезпечення доказів вирішується ухвалою.

Вирішуючи питання про забезпечення доказів шляхом їх витребування, суд першої інстанції виходив з того, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодись неможливо, виходячи з наступних підстав.

У п. 13 постанови № 5 Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулює провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року Верховний Суд України роз'яснив, що при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК. У деяких випадках тягар доказування регулюється нормами матеріального права. Наприклад, згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК).

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними (стаття 136 ЦПК). Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування (стаття 58 ЦПК), або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи (стаття 59 ЦПК), судом не повинні прийматися.

Враховуючи те, що сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів та заперечень, а перевірка вказаних обставин має значення для правильного вирішення спору, колегія суддів вважає, що вказаний доказ стосується предмету доказування по справі.

В апеляційній скарзі позивач стверджував, що заява розглянута за відсутності позивача, без доведення того, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, а також ухвала суду постановлена без виходу до нарадчої кімнати

Аналізуючи зазначені норми, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, з'ясовуючи наведені в позовній заяви обставини, колегія суддів вважає, що зазначені твердження позивача відповідають дійснос ті, тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для забезпечення доказів.

Представник відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вказала, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_6 залишені без розгляду з підстав, передбачених ч. 5 ст. 207 ЦПК України, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Розглянувши вказану заяву, заслухавши пояснення представників сторін у справі, колегія суддів вважає, що заява задоволенню не підлягає, оскільки зазначена обставина не має правового значення для перегляду ухвали суду в апеляційному порядку.

Ухвала апеляційного суду не перешкоджає подальшому провадженню у справі і з огляду на вимоги ч. 1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 4, 312 ч. 1 п. 3, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік