Справа № 569/5622/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Слободенюк В.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори (надалі відповідач), в якому просить визнати незаконною постанову державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 лютого 2016 року, зобовязати ОСОБА_3 державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за законом земельної ділянки площею 0,1509 га, яка розташована в с. Карпилівка, Рівненського району, Рівненської області, що належала ОСОБА_5, померлому 22.10.2014 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 жовтня 2014 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина. 02 лютого 2015 року вона звернулася до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа №34/2015). 03 лютого 2016 року вона отримала постанову державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстрований 27.11.1998 року відділом РАГС м. Рівне, актовий запис №1418 - розірвано.

Однак, відповідно до Сімейного кодексу України станом на 20.06.2004 року розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, підлягало обов'язковій реєстрації в державному органі реєстрації актів цивільного стану за заявою колишньої дружини або чоловіка. Проте ні позивач, ні ОСОБА_5 на той час в органи реєстрації актів цивільного стану із заявою щодо виконання рішення суду про розірвання шлюбу не звертались в зв'язку із примиренням. На підтвердження чого було надано нотаріусу видане повторно 24 грудня 2014 року свідоцтво про шлюб. Отже, у відповідача не було перешкод для вчинення нотаріальних дій, оскільки позивачем було подано всі необхідні відомості та документи, а також надане зазначене в постанові свідоцтво про шлюб.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав заявлених в позовній заяві. Окрім того, представник позивача наголосив, що до 01 липня 2010 року, а саме до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», рішення суду про розірвання шлюбу підлягало обовязковій реєстрації в органі РАЦС, однак ніхто із подружжя ОСОБА_5 не звертався по питанню реєстрації рішення суду в органи РАЦС, позивач разом з ОСОБА_5 продовжували проживати як подружжя. Нотаріусу було подано повторно видане свідоцтво про шлюб та надані відповідні розяснення управлінням юстиції, однак вони нотаріусом враховані не були.

Представник Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, проте від Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори подано заяву в якій просять справу слухати без участі представника Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори. В заяві також вказано, що станом на день розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 діяв на сьогодні чинний Сімейний кодекс України і шлюб розірвано в день вступу в законну силу рішення про розірвання шлюбу від 19.05.2004 року.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 22 жовтня 2014 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №163700, після смерті якого відкрилася спадщина.

02 лютого 2015 року Другою ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 34/2015 щодо майна померлого ОСОБА_5, який помер 22 жовтня 2014 року, який на день смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою про прийняття спадщини від ОСОБА_1 від 22 лютого 2015 року за №84.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,1509 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :10:043:0463, розташованої в с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області, належної ОСОБА_5, який помер 22 жовтня 2014 року.

Постанова мотивована тим, що згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2004 року по справі №2-5276/04, що набрало законної сили 20.06.2004 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстрований 27.11.1998 року відділом РАГС м. Рівне, актовий запис №1418, розірвано. Відповідно підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відсутні.

Згідно зі ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 49 Закону нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується позивачем рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 травня 2004 року по справі №2-5276/04, що набрало законної сили 20.06.2004 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, зареєстрований 27.11.1998 року відділом РАГС м. Рівне, актовий запис №1418, розірвано.

Позивач та ОСОБА_5 не зверталися до відділу ДРАЦС по питанню виконання рішення суду про розірвання шлюбу.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки.

Таким чином, оскільки шлюб між позивачем та ОСОБА_5 припинено внаслідок його розірвання 20 червня 2004 року, повторно шлюб позивач та ОСОБА_5 не реєстрували, відповідно на день смерті останнього позивач не перебувала з ним у шлюбі, відтак підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у державного нотаріуса були відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 лютого 2016 року є законною та обґрунтованою, відтак не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання вказаної постанови незаконною та зобовязання Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори видати свідоцтво про право на спадщину за законом земельної ділянки площею 0,1509 га, яка розташована в с. Карпилівка, Рівненського району, Рівненської області, що належала ОСОБА_5, померлому 22.10.2014 року.

Доводи позивача про те, що розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_5 не було зареєстровано в державному органі реєстрації актів цивільного стану, і що вони після ухвалення рішення продовжували подружні стосунки, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищезазначеними правилами ст. 114 ч.2 СК України щодо припинення шлюбу у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Доводи позивача також спростовуються розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п.15), згідно яким: «…хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст.114 СК).»

На підставі викладеного, керуючись статтею 114 Сімейного кодексу України, статтями 1223, 1261 Цивільного кодексу України, статтями 49, 50 Закону України «Про нотаріат», статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О. Першко