Справа № 758/9400/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року суддя Подільського районного суду м.Києва Богінкевич С. М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про надання дозволу на багаторазові тимчасовій виїзди неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, оформлення проїзних документів дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, однак з порушенням вимог ст.119 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позов за змістом і формою повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 119 ЦПК України заява повинна містити крім викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування також має відповідати іншим вимогам, встановлених законом.

Згідно роз'яснення п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Незважаючи на вимоги вищезазначених норм цивільно-процесуального законодавства України, позивачкою нечітко зазначено зміст позовних вимог виходячи з приписів п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України, від 27.01.1995 року, № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», з системного аналізу якої з іншими нормами чинного законодавства України, вбачається, що зміст рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків повинен відповідати змісту нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, яка носить одноразовий характер та повинна містити вказівку конкретної держави прямування та чіткого відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Чинним законодавством передбачено вирішення судом питання про надання одноразового дозволу на тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків, а не на неодноразові/багаторазові виїзди без визначення країни та часу.

Крім того позивачкою не зазначено належних доказів, якими вонан обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема не надано належних та допустимих у розумінні ст..ст.57-60 ЦПК України доказів того, що відповідачем чиняться перешкоди у виїзді дитини за межі України, а також доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача із вимогою про надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, шляхом пропозиції останньому з'явитися до нотаріуса для засвідчення його згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, а їй було відмовлено.

Крім того, за вимогами СК України та Закону України "Про охорону дитинства" питання про тимчасовий виїзд закордон неповнолітньої дитини без згоди одного з батьків повинно бути розглянуто по-перше органом опіки та піклування, а у разі його не вирішення або невиконання цього рішення одним з батьків дитини, у судовому порядку. До матеріалів позовної заяви не додано висновок органу опіки та піклування з приводу можливості та доцільності виїзду неповнолітньої дитини за кордон, не додано його копії для відповідача.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Батьківські права, відповідно до ч.ч.2, 1 ст.155 СК України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Такі ж положення щодо виїзду за кордон громадян України, які не досягли 16-річного віку містяться в Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, зокрема, п.п. 3 п.2-2 яких передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально завірених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до змісту Постанови Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа», оформлення проїзних документів здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі, того з них, з ким проживає дитини. За наявності заперечень одного із батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

У зв'язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивачки щодо надання їй здійснити оформлення документів на виїзд дитини за кордон передчасні, оскільки прийняте рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України малолітній дитині без згоди та супроводу батька, передбачає право здійснювати оформлення документів на виїзд дитини за кордон, а тому в цій частині позовні вимоги необхідно відмовити.

За таких обставин приходжу до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надання позивачам строку для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 119 цього Кодексу, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачам.

Згідно ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 119 - 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про надання дозволу на багаторазові тимчасовій виїзди неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, оформлення проїзних документів дитини без згоди батька - залишити без руху, надавши заявнику строк 5 днів з дня отримання копії даної ухвали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Зобов'язати заявника при поданні до суду матеріалів для усунення недоліків заяви, надати докази в підтвердження дати отримання ухвали про усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяС. М. Богінкевич