Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/921/16-ц

номер провадження 2/695/676/16

03 серпня 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.

при секретарі Курченко В.М.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Золотоніської районної ради Черкаської області до ОСОБА_3, Громадсько-політичної газети «Златокрай» захист ділової репутації юридичної особи та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

Золотоніська райрада звернулась у суд з позовом до ОСОБА_3, Громадсько-політичної газети «Златокрай» про захист ділової репутації юридичної особи та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 01.01.2016 року у №1 газети «Златокрай» було опубліковано статтю під назвою «Скільки думатимуть депутати району - рік чи два?» (далі - Стаття) автором якої є ОСОБА_3. Публікація присвячена висвітленню подій, повязаних з розглядом 25 грудня 2015 року на сесії Золотоніської районної ради питання про реорганізацію Золотоніської Центральної районної бібліотеки.

Починаючи з назви «Скільки думатимуть депутати району - рік чи два?» і закінчуючи висновком: «Тож справа пішла ще на одне річне коло», автор послідовно створює у читача образ Золотоніської районної ради, як органу місцевого самоврядування, що не здатен прийняти важливе рішення або навмисно зволікає з його прийняттям.

Реорганізацію бібліотеки повязано «за чутками», з «небажанням міської влади співфінансувати її витрати». В якості аргументу на користь власної версії Відповідачі стверджували, що міські обранці звернулися з пропозицією до депутатів Золотоніської районної ради стосовно спільного фінансування Центральної районної бібліотеки. Далі автор статті висловлює здивування, що: «розмова про спільне фінансування там (на сесії райради - прим.) взагалі не йшла, дебати точилися лише про доцільність великого переселення» і робить закид районній раді, що вона відмовилася розглядати пропозицію депутатів Золотоніської міськради та відклала ухвалу з даного питання.

Таким чином, у читача формується думка, що депутати Золотоніської районної ради не розуміли суті винесеного питання, працювали не конструктивно і не ефективно, через це не змогли прийняти виваженого рішення, невиправдано відтермінувавши його. Відповідачі поширили інформацію, що вказує на некомпетентність Золотоніської районної ради, її нездатність вирішувати проблему утримання Центральної районної бібліотеки необгрунтовану відмову від запропонованої альтернативи реорганізації бібліотеки і, водночас, байдужість до житлових проблем АТОвців.

Позивач вважає, що у вказаній Статті поширені відомості, які не відповідають дійсності та принижують честь і гідність, ганьблять ділову репутацію Золотоніської районної ради.

У листопаді минулого року Золотоніська районна державна адміністрація звернулася до районної ради з клопотанням про розміщення в будівлях, що належать раді, структурних підрозділів адміністрації. Золотоніський міськвиконком наполягав на їхньому виселенні до 01 січня 2016 року в звязку з необхідністю реконструкції колишнього гуртожитку за адресою вул. Шевченка,70 для поселення там військовослужбовців та АТОвців. Вільного місця у адміністративних будівлях, що перебувають у власності районної ради по вул. Садовий проїзд, 5 та по вул. Суворова, 8А, вистачало лише наполовину. Оскільки альтернативних приміщень міськвиконком не пропонував, потрібно було або відмовити йому, або вивільнити додатково площі у будівлях бібліотеки чи лікарні. 15.12.2015 року пропозиції Золотоніської райдержадміністрації розглядалися на засіданні президії районної ради. Було прийнято до розгляду запропонований райдержадміністрацією проект, що передбачав злиття бібліотек і вивільнення першого поверху будівлі. 24.12.2015 року проект рішення розглядався на засіданнях комісій з питань освіти, культури, фізкультури та спорту і з питань охорони здоровя, соціального захисту та праці.

Реальних пропозицій про спільне фінансування бібліотеки на адресу Золотоніської районної ради не поступало. Єдиний документ за підписами трьох депутатів, не міг розглядатися в якості офіційної пропозиції від Золотоніської міської ради, тому його на сесії не зачитували.

Таким чином, головною причиною реорганізації бібліотеки дійсно була потреба у вивільненні площ для розміщення виселених установ і саме тому питання розглядалося під кутом пошуку «меншого зла». Районна рада мала або відмовити райдержадміністрації, або задовольнити її клопотання. Оскільки депутати з повагою ставляться до захисників ОСОБА_4 і не хотіли створювати перешкод для вирішення їх житлових проблем, спочатку було прийнято до розгляду запропонований райдержадміністрацією проект. На сесії, через суспільний резонанс, що виник навколо реорганізації бібліотеки, районна рада вирішила відкласти це питання для пошуку інших варіантів вирішення проблеми.

В газеті «Златокрай» чиїм співзасновником є Золотоніська міська рада і де регулярно висвітлюється діяльність міських органів влади, не могли не знати про суть проблеми . Що відповідачі насправді знали про дійсні причини реорганізації, свідчить те, що в Статті згадується про переговори з приводу оренди приміщень міської ради і лунає критика на адресу районної ради за те, що переселення не здійснюється.

Факти, що вказують на зволікання районною радою з прийняттям важливих рішень є також недостовірними. По-перше Золотоніська районна рада договорів оренди приміщень для своїх структурних підрозділів не укладала, тому ніяк не могла бути учасником переговорів, а отже - й стороною, що затягувала їх; по-друге депутати чітко визначили термін на доопрацювання рішення - «до наступної сесії». Тож відповідачі свідомо поширили неправду.

Розповсюджені у газеті «Златокрай» відомості не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію, впливають на зниження престижу і підрив довіри до діяльності Золотоніської районної ради, чим спричиняють їй моральну шкоду.

Діяльність Золотоніської районної ради як виборного і публічного органу повязана із жителями району та установами і організаціями з якими рада співпрацює в процесі виконання своїх повноважень. Поширення Відповідачами недостовірної інформації про діяльність районної ради має наслідком появу підозр щодо відповідності дій ради вимогам законодавства та її порядності стосовно громадян а також зміну ставлення до неї: з позитивного або нейтрального - на негативне. У наших соціальних партнерів зявилися сумніви у здатності Золотоніської районної ради адекватно реагувати на суспільні виклики, організовувати свою роботу, приймати вчасно виважені рішення в інтересах громадян.

Таким чином неправомірні дії відповідачів стали причиною зниження ділової репутації і престижу, підриву довіри до діяльності Золотоніської районної ради. Після виходу Статті в усних зверненнях громадян, під час телефонного спілкування та особистих прийомів депутатами та посадовими особами жителі району неодноразово обґрунтовували своє ставлення до районної ради, з посиланням на інформацію, що була розповсюджена в указаній вище статті.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача Золотоніської райради проти позовних вимог заперечував повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась повторно без повідомлення причин неявки у звязку з чим справа розглядалась у її відсутність.

Суд, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року N 2782-XII свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації.

Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону діяльність друкованих засобів масової інформації - це збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів - здійснюючи свою діяльність на засадах професійної самостійності, журналіст використовує права та виконує обов'язки, передбачені Законом України «Про інформацію» та цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 цього Закону журналіст має право: 1) на вільне одержання, використання, поширення (публікацію) та зберігання інформації; 2) відвідувати державні органи, органи місцевого самоврядування, а також підприємства, установи і організації та бути прийнятим їх посадовими особами.

Таким чином поширення (публікація) інформації в газетній статті є нічим іншим, як реалізація журналістом своїх прав, наданих та гарантованих йому Конституцією України, Законом України «Про інформацію» та Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

Відповідно до норм ст.41 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» державні органи, організації та об'єднання громадян несуть відповідальність за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації.

Порушеннями законодавства України про друковані засоби масової інформації є, зокрема порушення прав журналіста, встановлених цим Законом.

За ці порушення винні особи притягаються до дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно з чинним законодавством України.

Крім того опублікована Відповідачами інформація була одержана ними з офіційного джерела безпосередньо під час сесії Золотоніської районної ради, та ще й на три колонки з чотирьох складається з дослівного відтворення публічних виступів на сесії.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь зокрема є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до частини другої статті 302 ЦК фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.

Отже поширена (опублікована) Відповідачами інформація не потребувала перевірки на достовірність, не підлягає спростуванню та за її поширення Відповідачі не можуть нести жодної відповідальності.

Деякі фрази у статті, на які вказує позивач, як то «Тож справа пішла ще на одне річне коло. Будемо чекати результату.», є оціночним судженням.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч.2).

У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до норм ст.34 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» кожен має право на оперативне одержання через друковані засоби масової інформації публічно поширюваної інформації про діяльність державних органів і організацій, об'єднань громадян та їх посадових осіб, а також інших відомостей, необхідних для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

У відповідності до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_5 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_6 Європи ….

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

З урахуванням наведеного та вважаючи, що обговорювана на сесії Золотоніської райради інформація стосується громадського інтересу, є суспільно значимою (ураховуючи висвітлюванні там питання, проблеми, причини їх виникнення і шляхи вирішення) Відповідачі опублікували вказану інформацію в громадсько-політичній газеті «Златокрай», що повністю відповідає Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_5 Європи, а також рекомендаціям, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_6 Європи.

Відповідно до ст.277 ЦК і статті 10 ЦПК, а також п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - саме Позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, але як вбачається з матеріалів справи та було достеменно встановлено в ході розгляду справи, що Відповідачами не поширювалась будь-яка недостовірна інформація стосовно Позивача, а особисті немайнові права Позивача залишились непорушеними, в звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

В ході розгляду справи встановлено, що фрагменти газетної статті, які містять фактичні дані, та які, на думку представника Позивача, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію Позивача, насправді вміщують достовірну інформацію, за виключенням інформації, викладеної у другому реченні другого абзацу статті «Скільки думатимуть депутати району рік чи два?» надрукованій у №1 газети «Златокрай» від 01.01.2016 р. «Ось уже близько року тривають перемовин між міською і районною владою про звільнення структурними підрозділами районної ради орендованих приміщень, що перебувають на балансі міськвиконкому».

Таких висновків суд доходить з того, що розуміння «районна влада» включає в себе не лише райраду, а й Районну державну адміністрацію.

Виходячи з доказів поданих сторонами та самого тексту статті такі перемовини тривали між міською владою м. Золотоноша та лише Районною державною адміністрацією, адже райрада взагалі не має структурних підрозділів.

Отже дане речення є частково недостовірним, потребує не стільки спростування, скільки коригування та деталізації, а не визнання його повністю недостовірним та таким, що ганьбить честь та гідність позивача.

При вирішенні вимоги стосовно стягнення моральної шкоди суд враховує норми Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким визначено, що районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст (ч.1 ст.1).

Система місцевого самоврядування включає: районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (абз.6 ч.1 ст.5);

Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами (ч.2 ст.10).

Таким чином, Позивач по справі - Золотоніська районна рада Черкаської області, є органом місцевого самоврядування.

Відповідно до Наказу Національної служби посередництва і примирення «Про реалізацію Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 10.10.2012р. N 118 суб'єкти владних повноважень це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про забезпечення права осіб на доступ до публічної інформації у Державній службі фінансового моніторингу України» від 14.09.2011р. N 1145 суб'єкти владних повноважень це органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до норми ч.2 ст.13 Закону України «Про інформацію» суб'єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 ст.31).

Згідно з п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розглядаючи справи за позовами органів державної влади та місцевого самоврядування, суди мають враховувати положення Закону України "Про інформацію", згідно з якою органи державної влади, органи місцевого самоврядування як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати по суду лише спростування недостовірної інформації та не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недостовірною інформацію, викладену у другому реченні другого абзацу статті «Скільки думатимуть депутати району рік чи два?» надрукованій у №1 газети «Златокрай» від 01.01.2016 р., у розумінні фактичних перемовин між міською владою м. Золотоноша та лише Районною державною адміністрацією про звільнення структурними підрозділами РДА орендованих приміщень, що перебувають на балансі міськвиконкому.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: Таратін В.О.

Повний текс рішення виготовлено о 14.00 год. 03.08.2016 р.

Суддя: Таратін В.О.