Справа № 658/2478/16-ц
(провадження № 2/658/1051/16)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Єйбог І.М.,

за участю секретаря Берднікової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, м. Каховка Херсонської області, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги мотивовано тим, що 14 грудня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, згідно з якими відповідачу надано кредит в сумі 9 189,82 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % річних на суму залишку заборгованості. У звязку з порушенням боржником зобовязань за вказаним договором, станом на 24 липня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 12 422,99 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8 933,22 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 515,51 грн., заборгованість за пенею та комісєю 1 786,60 грн., штраф за п. 2.2 Генеральної угоди 1 187,66 грн., які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

В судове засідання представник позивача не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач до суду не зявилася надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідн до змісту якої позов визнала лише в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, в іншій частині позовних вимог просила відмовити.

Так, посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України відповідач просила відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 1 786,60 грн. та штрафу у розмірі 1 187,66 грн.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що вона не заперечує проти розміру заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, тобто Банк отримує грошові кошти за кредитним договором, тому позивач не зазнає збитків.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про розстрочку виконання судового рішення, строком на 12 місяців (з 01 жовтня 2016 року по 15 жовтня 2017 року), з посиланням на те, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, який погіршився у звязку з потребою у фінансовій допомозі свекрусі яка потребувала медичної допомоги, а також на її утримані перебуває неповнолітня дитина.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом встановлено, що 14 грудня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої останнім отримано 9 189,83 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості(а.с. _____).

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день за зобовязаннями, строк виконання яких не настав, сторони дійшли згоди, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з часу виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі 1 187,66 грн. (п.2.2 Генеральної угоди).

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Отже, кредитом ОСОБА_1 користувалася, але не виконувала належним чином грошові зобовязання за договором. Розмір заборгованості позичальника за кредитним договором на 24 липня 2016 року становить 12 422,99 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування та стягнення з боржника пені та штрафу суд до уваги не приймає, оскільки вони протирічать матеріалам справи та не відповідають умовам укладеного договору.

Проте суд зазначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Згідно розяснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Отже, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки, що значно перевищує розмір завданих банку збитків. При визначенні розміру неустойки, що підлягає до сплати суд враховує ступінь виконання відповідачем зобовязання, майновий стан сторони, період за який було нарахована пеня (29 лютого 2016 року по 24 липня 2016 року), а також визначені ст. 3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності, і вважає можливим зменшити розмір нарахованої банком пені з 1 786,60 грн. до 900 грн.

Таким чином, розмір заборгованості викладений в позовній заяві із урахуванням вище викладеного, суд вважає обґрунтованим позивачем та не спростований.

Суд, дослідивши письмові докази, визнає неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобовязань доведеним та таким, що порушує кредитний договір й правила ст.ст. 526, 530, ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

За цих обставин та відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, Банк має право вимагати повернення кредиту та сплати процентів.

Враховуючи наведене суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг за Договором та, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені останнім і підтвердженні документально судові витрати в розмірі 1 378 грн. (а.с. 2).

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Ст. 373 ЦПК України визначено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Згідно розяснення, наданого у п. 37 Постанови Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, відповідно до статті 217 ЦПК України, визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. ст. 217, 373 ЦПК України, ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють обєктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

За вказаних обставин, суд вбачає, що відстрочка або розстрочка виконання рішення є винятковим заходом, який застосовується за наявності обєктивних даних, що свідчать про утруднення виконання рішення відповідачем.

Отже, матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду, тому суд не вважає наведені відповідачем обставини в клопотанні достатньою підставою для розстрочки виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що судом під час розгляду справи не встановлено обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення або ускладнюють його виконання, а посилання відповідача на скрутне матеріальне становище не є винятковим випадком, який давав би підстави для розстрочення виконання судового рішення, тому в задоволенні клопотання відповідача в порядку ст. 217 ЦПК України про розстрочку виконання рішення слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 124 Конституції України,

ст.ст. 3, 11 16, 207, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 626,

629, 631, 638, 1046 1050, 1054, 1055 ЦК України,

ст.ст. 3 11, 57 61, 88, 197, 212 215, 217, 223 226 ЦПК України,

вирішив:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість станом на 24 липня 2016 року за Генеральною угодою від 14 грудня 2015 року у розмірі 11 536,39 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 8 933,22 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 515,51 грн., заборгованість за пенею та комісією 900 грн.; штраф 1 187,66 грн. та судові витрати у розмірі 1 378 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

В задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Суддя І.М. Єйбог