УХВАЛА

10.10.2016 року Провадження №2/425/6/16

Справа №414/643/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., за участю представника позивача: ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2, відповідача: ОСОБА_3, представника відповідача: ОСОБА_4,

розглядаючи позовну заяву ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7, про визнання не дійсним заповіту,

в с т а н о в и в:

У судовому засіданні представник позивача заявив відвід судді Коваленку Денису Сергійовичу, який є головуючим у цій справі.

Відвід обґрунтовував тим, що відмова головуючого у задоволенні клопотань сторони позивача, викликають сумнів у його обєктивності та безсторонності, оскільки цим він порушив положення статей 5 та 10 Цивільного процесуального кодексу України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2, заяву про відвід судді підтримала.

Відповідач та його представник заперечили проти задоволення відводу, вважаючи його безпідставним.

А суд, уважно вислухавши аргументи заяви представника позивача про відвід, при цьому думки інших присутніх осіб, які беруть учать у справі, для вирішення питання про відвід, застосував такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому із наступних мотивів.

Положення частини 1 статті 54 Конституції України гарантують, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

А в силу положень частини першої статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, захист прав, свобод та інтересів кожного гарантується незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

При цьому, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також гарантують кожному його право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику цього суду як джерело права.

Так, розглядаючи справи «Pullar v. The United Kingdom», а також «Padovani v. Italy», «Saraiva de Carvalho v. Portugal» надаючи тлумачення терміну «неупередженість», як складової частини «незалежного і безстороннього суду» у своїх рішеннях від 10 червня 1996 року (п.30), 26 лютого 1993 року (п.27) та 22 квітня 1994 року (п.35) Європейським Судом з прав людини було зазначено, що неупередженість складається з двох аспектів: субєктивної та обєктивної неупередженості. Особиста неупередженість передбачається, доки не буде доведено інше. Обєктивний аспект неупередженості наводить до питання про те, чи дозволяють певні факти, які піддаються перевірці, засумніватись у неупередженості судді, незалежно від поведінки останнього.

Представник позивача у своїй заяві про відвід, фактично, посилається на порушення судом обєктивного критерію неупередженості, оскільки суд у порушення статей 5 та 10 Цивільного процесуального кодексу України відмовив стороні позивача у задоволенні деяких клопотань.

Відповідно до дійсних і повних положень статті 5, які не у повному обсязі використав представник позивача, суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

З огляду на зміст заяви про відвід, представник позивача не навів жодних фактів, які можна було б перевірити, які б свідчили про те, що головуючий-суддя яким-небудь чином виявив неповагу до честі і гідності якого-небудь учасника цивільного процесу та/або здійснює правосуддя нехтуючи такою засадою як рівність усіх часників цивільного процесу за якою-небудь ознакою.

Дійсно, в силу положень частини 2 та 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У своїй заяві про відвід, представник позивача не навів жодного факту, який можна було б перевірити щоби суд не розяснив особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, коли цього прямо вимагає Цивільний процесуальний кодекс України чи у випадках, коли про це заявила будь-яка особа, яка бере участь у справі або розяснив права та обов`язки тільки кому-небудь одному; щоби суд не попереджував будь-яку особу, яка бере участь у справі про наслідки вчинення або не вчинення нею процесуальних дій (коли цього прямо вимагає Цивільний процесуальний кодекс України чи у випадках, коли про це заявила будь-яка особа, яка бере участь у справі); щоби суд не сприяв усім особам, які беруть участь у справі у здійсненні їхніх прав у випадках встановлених названим кодексом або сприяв у цьому виключно одній особі.

Той факт, що головуючий-суддя у процесі розгляду справи відмовив позивачу, його представнику та третій особі на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у задоволенні названих в заяві про відвід клопотань, апріорі, не може вважатись обставиною, яка викликає сумнівів в обєктивності та неупередженості судді, оскільки порядок розгляду клопотань, передбачений цивільним процесуальним законом, головуючим був завжди дотриманий і про порушення такого порядку заявником не повідомлено.

А принцип змагальності сторін в аспекті рівності прав всіх осіб, які беруть участь у справі щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, за наведеними заявником аргументами, головуючий-суддя порушити теж не міг, оскільки цей принцип повинен застосовуватись у взаємозвязку із положеннями статей 58 (належність доказів), 59 (допустимість доказів), 60 (обов`язок доказування і подання доказів), 131 (подання доказів), 179 (дослідження доказів), 160 (головуючий у судовому засіданні), тобто у певному, заздалегідь визначеному законодавцем порядку. Що вказує на те, що право на подання суду доказів не є абсолютним, його реалізація має певні межі, у тому числі часові, і у реалізації цього права може бути відмовлено.

Суд звертає увагу заявника, що головуючий виконує свої обовязки з дотриманням усіх засад цивільного судочинства, у тому числі і обовязки передбачені частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України. Але при цьому у їх взаємозвязку із положеннями частини 2 статті 160 названого кодексу, які передбачають, що головуючий не просто спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, а зобовязаний при цьому усувати із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. І саме головуючий-суддя наділений правом визначення останнього.

З урахуванням викладеного, суд не може погодитись із тим, що відмова головуючим-суддею у задоволенні деяких клопотань сторони позивача, у тому числі заяви про забезпечення позову, з підстав передбачених процесуальним законом, з усією серйозністю та з урахуванням таких принципів, застосовуваних Європейським судом з прав людини, як: «думка стороннього спостерігача» та прийняття рішення «поза розумним сумнівом», може вважатись обставиною, яка викликає сумнів в обєктивності та неупередженості судді, що розглядає справу та/або свідчити про порушення головуючим принципів здійснення правосуддя на засадах поваги до честі і гідності, рівності перед законом і судом чи принципу змагальності.

Тому, у задоволенні заяви про відвід головуючому-судді Коваленку Денису Сергійовичу слід відмовити.

Отже, керуючись статтями 1-11,18-20,23-25,58-60,131,160,179,208-210, Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника позивача про відвід головуючому-судді Коваленку Денису Сергійовичу відмовити.

Ухвала, окремо від рішення суду, оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя Д.С. Коваленко