ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2781/16-ц
Провадження № 2/210/1236/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"11" серпня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.,

за участі секретаря Лейбенко В.В.,

за участі сторін не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4, звернувся 26.05.2016 року до суду з вищеназваним позовом, в якому просить стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі ВВД ФССНВ) на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб, інших обовязкових стягнень та платежів та з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» ( далі ПАТ «ІнГЗК») на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб .

В обгрунтування заявних вимог представник позивача посилається на те, що позивач працював на підприємстві відповідача ПАТ «ІнГЗК» з 24.07.1980 р. по 10.10.1980 р. електрослюсарем та черговим з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики № 1, з 31.08.1983 р. по 24.02.1988 р. помічником машиністу локомотиву (тепловозу) залізничного цеху, з 24.02.1988 р. по 01.04.1988 р. машиністом локомотиву (тепловозу) залізничного цеху та з 01.04.1988 р. по16.05.1989 р. машиністом тепловозу на вивезенні гірничої маси з карєру залізничного цеху, з 21.03.2000 р. по 29.12.2015 р. помічником машиніста електровозу в карєрі залізничного цеху. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 22.12.2015 року йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності ( 30% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ). Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 03.11.2015 року встановлено причину професійного захворювання перевищення гранично-допустимого рівня загальної вібрації та концентрації пилу. У звязку з професійним захворюванням позивачу завдано моральної шкоди, яка виражається в тому, що ним втрачено нормальні життєві звязки, він відчуває фізичний біль, змушений постійно лікуватися, купувати дорогі медикаменти для ефективного лікування. Крім того, він не може, як раніше допомагати сімї, що спричиняє йому тяжкі моральні страждання, які він оцінює в 50000,00 грн.

На підставі клопотання представника позивача, позовні вимоги до Відділення виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області залишені без розгляду.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_4 ( довіреність від 18.05.2016 року, дійсна до 18.05.2018 року) в судовому засіданні присутньою не був, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги до ПАТ «ІнГЗК» підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача ВВД ФССНВ в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ПАТ «ІнГЗК» - ОСОБА_5 (довіреність №14/3895 від 05.05.2016 року, дійсна до 31.12.2016 року) в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. До суду 01.08.2016 року надійшли заперечення проти позову, в яких представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинний був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибини фізичних та моральних страждань та обґрунтування розрахунку визначеного розміру моральної шкоди. Крім того, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює щомісячні страхові виплати на відшкодування шкоди.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача ПАТ «ІнГЗК» з 24.07.1980 р. по 10.10.1980 р. електрослюсарем та черговим з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики № 1, з 31.08.1983 р. по 24.02.1988 р. помічником машиністу локомотиву (тепловозу) залізничного цеху, з 24.02.1988 р. по 01.04.1988 р. машиністом локомотиву (тепловозу) залізничного цеху та з 01.04.1988 р. по16.05.1989 р. машиністом тепловозу на вивезенні гірничої маси з карєру залізничного цеху, з 21.03.2000 р. по 29.12.2015 р. помічником машиніста електровозу в карєрі залізничного цеху, звільнений 29.12.2015 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.7,8).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.11.2015 року, складеному комісією з представників керівництва ПАТ «ІнГЗК», технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки металургів та гірників України, страхового експерту з охорони праці відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривий Ріг встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання стала робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, підвищення параметрів виробничої загальної вібрації : 106 дБ при ГДР 101 дБ, 111 дБ при ГДР 107 дБ. 61-62 дБ при ГДР 59 дБ; концентрація пилу з вмістом кремнію діоксину від 10 до 70 %: 2,55-5,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; 22,3 при ГДК 4,0 мг/м3 ( п.17). В пункті 19 конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо, в звязку з тривалою роботою, більше 17 років в умовах впливу шкідливих факторів (а.с.9-12).

Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За висновком МСЕК від 22.12.2015 року (серія 12ААА№ 014923) ОСОБА_2 первинно визначено втрату профпрацездатності в розмірі 40% працездатності ( 30% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ) з 14.12.2015 року по 01.10.2017 року. Дата наступного переогляду 01.12.2016 року (а.с.17).

Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем ОСОБА_2 . професійної працездатності , в зв'язку з професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.

За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «ІнГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними з історії хвороби та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, виписками-епікризами, з яких вбачається, що позивач з приводу отриманого професійного захворювання неодноразово проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоровя. Відповідно до медичних документів позивачу рекомендовано: нагляд лікарів, щорічні курси відновлювального лікування, прийом медикаментів, терапія, спеціальні курси лікування, тощо (а.с. 20-34).

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку фізичне перевантаження, що стало причиною отримання професійного захворювання позивачем, перевищувало гранично-допустимі норми.

Крім того, ОСОБА_4 розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку.

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «ІнГЗК» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з цього, суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України).

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві та моральних страждань.

Відповідно до наданих доказів встановлено, що ОСОБА_2 була заподіяна шкода здоровю, він отримав професійні захворювання, втратив працездатність в розмірі 40 відсотків. Позивач через професійне захворювання постійно відчуває важкість та біль у грудях, сухий кашель, головний біль, запаморочення, його непокоїть підвищена втома та загальна слабкість. Позивач не має змоги виконувати навіть прості побутові справи через больові відчуття в спині та поясниці, через часті приступи кашлю він не має можливості спати, відпочивати, через це відчуває постійний дискомфорт,переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, порушено звичайний життєвий ритм позивача, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач страждає від професійного захворювання, в наслідок чого відчуває постійний фізичний біль, через що змушений прикладатидодаткові зусилля для організації свого життя, страждає від того, що не може як раніше допомагати сімї, що завдає йому моральних страждань та переживань.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення ПАТ «ІнГЗК» шкоди здоровю позивачу, вину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винними діями підприємства-відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «ІнГЗК» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено ОСОБА_4 розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 40 відсотків, перенесення фізичних болів, проходження постійного лікування, а відповідно перенесення моральні переживання. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність більше 33 років, позивач працював в шкідливих умовах з перевищенням гранично-допустимих показників, лише на підприємстві відповідача.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування ОСОБА_2 . моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 15000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає.

Відповідно до п.п 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставкою судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру є 0,4 розміру мінімальної заробітної плати 551,20 грн.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р., ст.ст. 10, 11, 27, 60,88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду 15000,00 грн (пятнадцять тисяч гривень ) без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Р. Є. Скотар