САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5908/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання квартири індивідуальним окремим домоволодінням, -

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2015 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання квартири індивідуальним окремим домоволодінням.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на наступне. Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1996 року НОМЕР_1 позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва органом приватизації є «Придніпровська ГРЕС», органом, який здійснив реєстрацію є «МБТІ», Також свідоцтво скріплене печаткою Управління житлово-комунального господарства. Право власності на іншу частину будівлі мають ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Вказані вище об'єкти нерухомості є окремими та ізольованими один від одного. Жодних перебудов об'єкту нерухомості не проводилось. Згідно з правовстановлюючими документами об'єкт нерухомості визначається як «квартира». Проте, позивачі не згодні з такими визначенням, т.я. в натурі вказаний об'єкт становить домоволодіння. Дані обставини підтверджуються технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлений станом на 27.02.2015 року. З вказаного документу вбачається, що фактично об'єкт нерухомості становить одноповерховий житловий будинок 1957 року побудови (літ А-1), який розділений на дві окремі частини для самостійного проживання двох сімей. 30.07.2015 року позивачі звернулися до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У задоволенні заяви їм було відмовлено, про що було прийняте відповідне рішення. Крім того позивачі посилаються на наявність земельної ділянки, яка, згідно з чинним законодавством може передаватись та використовуватись для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивачі зазначають, що їх домоволодіння відповідає критеріям, зазначеним у нормативно-правових актах, воно має прилеглу земельну ділянку, дах, є окремою спорудою. Позивачі просили суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 - окремим індивідуальним домоволодінням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_11 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі викладених в позовній заяві обставин.

Представник відповідача - ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача - Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради Коробов І.О. в судове засіданні пояснив, що вважає позовні вимоги безпідставними, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Представники відповідачів: КП «ДМБТІ» ДОР та Реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ в Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволення позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1996 року НОМЕР_1 позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16)

Як вбачається з копії технічного паспорту, будинок АДРЕСА_1 становить одноповерховий житловий будинок 1957 року побудови, який розділений на дві окремі квартири. Квартира АДРЕСА_1, загальною площею 58,3 кв.м., знаходиться на першому поверсі 1-поверхового будинку та складається з 3-х кімнат, загальною житловою площею 35,1 кв.м. (а.с. 18-20).

Відповідно до ст.3 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, заявляючи вимогу про визнання спірної квартири окремим індивідуальним домоволодінням, ні позивачі, ні їх представник, в обґрунтування своїх вимог не змогли послатися на норму матеріального права, яка б регулювала спірні правовідносини та передбачала можливість визнання квартири окремим домоволодінням.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку внатурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної, немайнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Таким чином, оскільки положеннями статті 16 ЦК України не передбачають такого способу цивільних прав та інтересів, як визнання квартири окремим індивідуальним домоволодінням, суд приходить до висновку, що позивачами вибрано невірний спосіб свого цивільного права, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 11, 18, 57-60, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев