Справа № 199/6939/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08.11.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем 30 серпня 2013 року було укладено договір позики на суму 4000,00 доларів США. На підтвердження договору позики, відповідач надала їй розписку, у якій зобов'язалась повернути борг до 01 жовтня 2013 року. Однак до вказаного строку відповідач грошові кошти в повному обсязі не повернула. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості в повному обсязі ніяким чином не відреагувала. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 4000 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату подачі позову до суду становить 103 220 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 02 жовтня 2013 року по 21 вересня 2016 року в розмірі 9205 грн., а також судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилалась на те, що грошові кошти вона не отримувала, вони були передані третій особі, в її присутності під час написання розписки, для подальшого вкладу у спільну справу та отримання прибутку. Розписку написала через наївність та довірчість.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 30 серпня 2013 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 4000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій остання зобовязалась повернути вищевказану суму до 01 жовтня 2013 року. Але до теперішнього часу свої зобовязання в повному обсязі не виконала.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК).

Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що відповідач до тепер не повернула позивачу позичені в неї гроші в розмірі 4000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату подачі позову до суду становить 103 220 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму, а також 3% річних за період з 02 жовтня 2013 року по 21 вересня 2016 року в розмірі 9205 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів згідно вимог ст. 60 ЦПК України на підтвердження своїх доводів остання суду не надала.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1124,25 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 77, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 625,1046-1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 103220 грн., 3% річних від простроченої суми за прострочення грошового зобовязання за період з 02 жовтня 2013 року по 21 вересня 2016 року в розмірі 9205 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1124,25 грн., а всього 113549 (сто тринадцять тисяч пятсот сорок девять) гривень 25 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: