АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/372/16 Справа № 202/5687/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні посилаючись на те, що відповідно до наказу відповідача від 18.08.2014 року її було звільнено з роботи у зв'язку з закінченням строку трудового договору з 31.08.2014 року. При звільненні відповідач не здійснив з нею повного розрахунку. Згідно з розрахунковим листком за серпень 2014 року за 10 відпрацьованих днів їй була виплачена заробітна плата в розмірі 1.740,55 грн., виходячи з розміру посадового окладу 2.377,00 грн. Разом з тим, наказ Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України № 409-о від 06.06.2013 року, яким, зокрема, їй був встановлений оклад в розмірі 2.377,00 грн., рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2013 року визнаний незаконним. Вказаним рішення встановлено, що її заробітна плата повинна розраховуватися, виходячи з окладу в розмірі 2.869,00 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року визнана незаконною недоплата їй ДЗ Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України заробітної плати за червень та липень 2013 року та стягнуто з відповідача на її користь ненараховану заробітну плату за червень 2013 року в розмірі 511,05 грн. та ненараховану суму матеріальної допомоги на оздоровлення за липень 2013 року в розмірі 492,00 грн. Цим же рішенням суду встановлений її середньоденний заробіток у розмірі 298,05 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року з відповідача на її користь також стягнуто суму компенсації за час вимушеного прогулу, допомогу на оздоровлення, компенсацію за невикористану відпустку, суму недоплачених платежів із заробітної плати за 2013 та 2014 роки, які не були виплачені їй на момент звільнення. Вказані суми стягнуті з відповідача в примусовому порядку 12.06.2015 року. Однак сума боргу виплачена без врахування індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочки. Також їй не відшкодувано моральну шкоду, завдану порушенням її трудових прав. Крім того, відповідач не виплатив їй компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року в розмірі 21,22 грн., що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2015 року, яке набрало законної сили. Враховуючи, що попередніми рішеннями судів з відповідача стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 30.06.2015 року, позивач вважає, що з відповідача відповідно до ст.117 КЗпП України підлягає стягненню на її користь середній заробіток з останньої дати по день фактичного розрахунку. Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2015 року по 06 жовтня 2015 року в сумі 20.565,45 грн. (а.с.1-3,89-90,92-93,114-115).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року позовні вимоги - задоволено (а.с.157-161).

В апеляційній скарзі (а.с.166-173) ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки:

- відповідно до листа Верховного Суду України від 01.07.2014 року ст.625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини;

- позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації за не нараховані доходи, право на отримання яких було вирішено в судовому порядку, що суперечить Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», оскільки жодних доказів звернення позивачем до відповідача в строки передбачені ст.4 зазначеного Закону суду не надано;

- згідно Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 року суми отриманні за рішенням суду не є обєктом індексації грошових доходів населення;

- суд необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги відповідача, не врахувавши потенційний вплив на спірні правовідносини рішення касаційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач знаходилась в трудових правовідносинах з відповідачем, який не здійснив своєчасного розрахунку при звільненні позивача; на виконання рішень суду відповідач перерахував позивачу грошові кошти, але компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати не здійснено.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути враховані, оскільки зводяться до заперечень на позовну заяву без врахування уточнених вимог позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за несвоєчасну виплату 21,22 грн. за період з 01 липня 2015 року по 06 жовтня 2015 року та не спростовують висновків суду ершї інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з Державним закладом Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України.

Наказом № 576-о від 18.08.2014 року її було звільнено з 31.08.2014 року за п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року визнано незаконною фактичну недоплату Державним закладом Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України заробітної плати ОСОБА_2 за червень 2013 року та липень 2013 року. Стягнуто з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_2 ненараховану заробітну плату за червень 2013 року в розмірі 511,05 грн., ненараховану суму матеріальної допомоги на оздоровлення за липень 2013 року в розмірі 492,00 грн., а всього 1003,05 грн.

Цим же рішенням апеляційного суду встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_2 складає 298,05 грн., що має преюдиційне значення при розгляді цієї справи відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року стягнуто з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2013 року по 14.08.2014 року в розмірі 71532,00 грн. невиплачену допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10315,07 грн., недоплачену заробітну плату за період з червня по серпень 2013 року в розмірі 839,85 грн. та за період з 15 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року в сумі 502,09 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року стягнуто з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України" на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року в розмірі 21,22 грн.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування до цієї суми положень ст.117 КЗпП України є безпідставними.

Згідно доказів, наданих відповідачем в суді апреляційної інстанції, виплату позивачу суми 21,22 грн. здійснено на підставі квітанції від 28 жовтня 2015 року (а.с.234).

Вказана сума є компенсацією втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» є частиною заробітної плати.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що позивачу не були виплачені належні їй від відповідача суми в день звільнення, суд першої інстанції на підставі ст.117 КЗпП України обгрунтованно стягнув на користь позивача середній заробіток за період з 01 липня 2015 року по 06 жовтня 2015 року в сумі 20.565,45 грн.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: