Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/4449/15ц Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.В.,
Провадження № 22-ц/778/1238/16 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.

Суддів Онищенка Е.А.

Бондаря М.С.

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю посилаючись на те, що 08 квітня 2005 року вона сплатила ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1 500 грн. в рахунок придбаного житлового будинку, про що власниця будинку склала розписку на її ім'я. Після отримання грошових коштів ОСОБА_5 знялася з реєстрації та виїхала проживати до свого брата ОСОБА_4 за адресою : АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Спадкоємці ОСОБА_4, який є спадкоємцем після померлої, не прийняв спадщину і на зазначений будинок не претендує. Починаючи із 2005 року вона стала проживати в спірному будинку та мешкає в ньому до цього часу. За кошти своєї сім'ї вона відремонтувала будинок, зробила до нього прибудову, відремонтувала господарські будівлі. Будинок та присадибну ділянку утримує в належному стані.

Вважає, що весь цей час, а саме з 2005 року по теперішній час добросовісно, відкрито і безперервно володіє житловим будинком як власник. Вона не має можливості оформити право користування земельною ділянкою в зв'язку з тим, що за нею не визнано право власності на будинок.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 належав на праві власності житловий будинок в АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок приватного фонду по АДРЕСА_2, власником будинку, цілої частки, зазначено ОСОБА_5 (а.с. 13-15).

Відповідно до рішення № 54 виконавчого комітету Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 26 серпня 2004 року ОСОБА_4 було призначено піклувальником над хворою сестрою ОСОБА_5 (а.с. 18).

Згідно розписки від 08.04.2005 року, ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 суму в розмірі 1 100,00 грн. (тисячу сто гривень) та 400,00 грн. (чотириста гривень) за продаж будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Правовстановлюючі документи передані ОСОБА_3, про що зазначено в розписці, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Як на підставу добросовісного заволодіння будинком позивач посилається на розписку від 08.04.2005 року.

Статтею 55 ЦК України передбачено, що опіка та піклування встановлюються з метою : убезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і зиконувати обов'язки.

Відповідно до положень ч. З ст. 69 ЦК України піклувальник зобов'язаний вживати заходів діод о захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

З огляду на положення ст. 71 ЦК України, піклувальники, здійснюючи свої права та обов'язки стосовно підопічного, діють самостійно. Однак деякі юридичні дії, а саме: відмова від майнових прав підопічного; видача письмових зобов'язань від імені підопічного; укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; укладення договорів щодо іншого цінного майна, з метою якнайповнішого дотримання інтересів підопічних та інші, вони мають право здійснювати лише з дозволу органу опіки та піклування.

Дозволу органу опіки та піклування на відчуження житлового будинку -длежного ОСОБА_5 не було.

Крім того, статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна гторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ст.. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Частиною першою статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно зі статтею 220 Кодексу, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий є нікчемним.

Юридична необізнаність особи не є підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за - набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Так, стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець -не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, і говору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Спірне майно перебувало у володінні власника майна, а позивачка користується спірним майном на підставі письмової угоди купівлі-продажу (розписки) укладеної між сторонами, тобто за волею колишнього власника.

Так, добросовісність ОСОБА_3 на зазначений нею як початковий момент заволодіння будинком була відсутня, оскільки вона знала, що власником житлового будинку залишається ОСОБА_5

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( строк володіння).

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що підстави для визнання права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_3 за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, відсутні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на відкритість володіння спірним майном за договором купівлі продажу являються безпідставними, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями ст. 344 ЦК України. Цим доводам суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Таким чином вказані та інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 05 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: