Провадження №2/263/165/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про встановлення розміру часток у спільному майні подружжя, а саме: встановити розмір часток у квартирі АДРЕСА_1 за нею - 60%, а за відповідачем - 40%, визнати за нею право власності на вищевказану квартиру, припинивши право власності відповідача та стягнути з неї грошову компенсацію за частку відповідача. Також просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за гараж № 77 в гаражному кооперативі «Автолюбитель-8» в м.Маріуполі у розмірі 15000,00 грн. 25.05.2016р. позивачка збільшила позовні вимоги та просила виселити відповідача зі спірної квартири. Свої вимоги мотивує тим, що за період шлюбу між нею та відповідачем була придбана, на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2002р., двохкімнатна квартира АДРЕСА_1. З лютого 2015р. шлюбні відносини фактично припинилися, сумісне проживання з відповідачем в одній квартирі є неможливим, бо відповідач вчиняє сварки та бійки, через що вона із сином ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, вимушена тимчасово проживати у найманій квартирі. Просить збільшити її частку у квартирі, оскільки з нею проживає син. Крім того, відповідач має на праві власності двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2. Позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за гараж № 77 просила залишити без розгляду, про що була винесена ухвала суду від 04.10.2016р.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що згоден на визначення часток у спірній квартирі, по ? частки за кожним. Просив залишити квартиру у спільній сумісній власності. Крім того, зазначив, що у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_2, яка належить йому на праві власності, мешкає його мати. Відмовився від отримання грошової компенсації за спірну квартиру.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 18.12.2002р., двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (а.с.11,12).

Згідно свідоцтва про одруження позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 30.10.1999р. /а.с.10/ Від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с.7/

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 30.10.2015р. шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано./а.с.55/

ОСОБА_3 на праві власності належить двохкімнатна квартира АДРЕСА_2. /а.с.86-94/

Згідно квитанції 19.07.2016р. ОСОБА_2 внесла на рахунок територіального Управління державної судової адміністрації України 122000,00 грн. що становить , 40% вартості спірної квартири відповідно звіту про оцінку майна від 24.03.2016р.//а.с.101-115,158/

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Згідно зі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Під час розгляду справи № 6-68цс14 від 02.07.2014 року, Верховний Суд України також сформулював правову позицію, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту судової практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Згідно ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження позовні вимоги в частині збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя, оскільки позивачка не надала будь-яких об'єктивних доказів на підтвердження того, що вона отримує аліменти в розмірі, який недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку сина ОСОБА_4, тому законних підстав для збільшення частки позивачки при розділі спірної квартири у суду немає.

Таким чином, на підставі ст. 70 СК України слід визнати право власності за позивачем та відповідачем по ? частки на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Згідно висновку судової будівельно-оціночної експертизи №17/с від 01.09.2016р. дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 386318,00 грн. /а.с.180-192/, а вартість ? частин квартири становить 193159,00 грн.

Згідно з частиною 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Враховуючи, що частки позивача та відповідача у спірній квартирі визнані судом рівними, позивачка не внесла на рахунок ТУ ДСА вартість ? частки квартири АДРЕСА_3, у задоволенні позову про припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на частку квартири, стягнення грошової компенсації та визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_3, слід відмовити. Також, слід відмовити у позові в частині виселення з квартири АДРЕСА_4 відповідача ОСОБА_3, оскільки в цій частині позовні вимоги не були доведені в судовому засіданні.

На підставі ст.154 ЦКП України скасувати заходи забезпечення позову , які були застосовані згідно ухвали суду від 16.11.2015р. у вигляді арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_5, яка належить на праві власності ОСОБА_3.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду із позовом позивачкою сплачено судовий збір в сумі 954,00 грн.

Оскільки вартість спірного майна складає 386318,00 грн., а належний до сплати судовий збір в розмірі 1% від вартості майна становить 3863,18 грн., то з позивачки слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 977,59 грн. (3863,18 : 2 -954,00), а з відповідача слід стягнути 1931,59 грн. на користь держави.

Керуючись ст.365 ЦК України, ст.ст. 70,71 СК України, п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», статтями 10,11,30, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та виселення з квартири задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності, по ? частки за кожним, на квартиру АДРЕСА_3.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на квартиру, припинення права власності відповідача на квартиру , стягнення грошової компенсації та виселення відповідача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 977,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1931,59 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були застосовані згідно ухвали суду від 16.11.2015р. у вигляді арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_5, яка належить на праві власності ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Г. Шатілова