Справа № 454/2092/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 жовтня 2016 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації та виселення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з даним позовом та просить зняти з реєстрації ОСОБА_2, 04.09.1961р.н., за адресою: с.Стремінь, вул.Ланова, 7, Сокальського району та виселити ОСОБА_2 з вищевказаного будинку.

Свої вимоги мотивує наступним.

Даний житловий будинок належить їй на праві власності.

В даному будинку зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_2 - відповідач, шлюб з яким вона розірвала 05.10.2004р.

Вказує, що відповідач зловживає алкоголем, внаслідок чого зчиняє сварки, дебоширить, розпускає руки. Ще за життя мама позивачки зверталась до суду з позовом про виселення ОСОБА_2, який був задоволений рішенням суду. Однак рішення на виконання вона не подавала. 27.06.2012р. вона знову зверталась в органи міліції з приводу її побиття відповідачем.

Після смерті мами позивачки нічого не змінилось, відповідач і надалі постійно зчиняє сварки, застосовує фізичне насильство, погрожує розправою, не впускає її в будинок. З цього приводу позивачка неодноразово зверталась з заявою в Сокальський ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області, внаслідок чого відповідач чотири рази притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, однак належні висновки для себе не зробив.

З огляду на зазначене, стверджує, що реєстрація місця проживання відповідача в належному їй будинку створює перешкоди в користуванні таким, оскільки він не є членом її сім»ї, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим проживання з ним в одному будинку, що є підставою для виселення ОСОБА_2 та зняття з реєстрації.

Позивач в судове засідання не прибула.

Подала заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибув.

Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не подав.

У звязку з неявкою всіх осіб, що беруть участь у справі, суд ухвалив не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення.

Дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав.

З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Великомостівської державної нотаріальної контори 15.04.2016р. встановлено, що ОСОБА_1 належить житловий будинок №7 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул.Ланова в с.Стремінь Сокальського району Львівської області, після смерті мами ОСОБА_3, яка померла 03.10.2012р.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-СГ №138078 встановлено, що 05.10.2004р. розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Також, П.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виселенню наймача або членів його сімї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення мають передувати офіційні заходи запобігання виникнення такої ситуації або громадського впливу на наймача. Зокрема, йдеться про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, або заходи громадського впливу, яких вживають збори мешканців будинку, члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до ст. 29 ЦК України факт застосування таких заходів попередження чи громадського впливу має підтверджуватись письмовими доказами.

Листом Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 26.07.2016р. встановлено, що ОСОБА_2 винесено офіційне застереження про недопустимість протиправної поведінки. Крім цього, ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст..173-2 КУпАП.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з будинку №7 по вул.Лановій в с.Стремінь Сокальського району Львівської області.

Зняти з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: с.Стремінь, вул.Ланова, 7, Сокальського району Львівської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: М. Я. Адамович