Справа № 2-5335/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви Закритого акціонерного товариства «ФАРМЛІГА» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним свідоцтво України НОМЕР_2 від 10.03.2016 року на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», який не відповідає умовам надання правової охорони, оскільки є схожим на знак «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України НОМЕР_1 від 25.02.2011 року, що використовує позивач як ліцензіат щодо однорідних товарів та послуг, та є таким, що може ввести в оману щодо товару та особи, яка виробляє товар.

Також просив зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності внеси зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_2 від 10.03.2016 року на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» та опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомості про це.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, тобто ті юридично значимі факти відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, на основі яких він звертається з позовом за захистом своїх порушених прав, із зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, позивачем не викладені обставини як правові підстави щодо обґрунтування права вимоги до відповідачів, тобто, які права позивача ними порушено, всупереч яким нормативним актам, із зазначенням доказів на підтвердження цих обставин.

Зокрема, з умов ліцензійного договору №2 від 10.04.2015 року, копія якого наявна в матеріалах позову, укладеного позивачем як ліцензіатом та ОСОБА_2 як ліцензіаром, вбачається, що власником прав на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України НОМЕР_1 є і залишається саме ліцензіар, лише за дорученням та від імені якого ліцензіат, який має виключне право використання цього знаку, має право вжити відповідних заходів щодо припинення посягання третіх осіб на цей знак.

Отже, в поданій позовній заяві позивачем не викладені обставини в обґрунтування позовних вимог, виходячи з характеру правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

При цьому зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачами, є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин в силу ч.1 ст. 121 ЦПК України вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Закритого акціонерного товариства «ФАРМЛІГА» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: