АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5053/16 Головуючий 1 інст. Алфьрова Т.М.
Справа № 645/9274/13-ц Доповідач - Кісь П.В.
У Х В А Л А

іменем України

18 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 червня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_3 на неправомірну бездіяльність державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, зацікавлені особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,-

в с т а н о в и в :

21 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби (далі ВДВС) Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7, посилаючись на те. що на те, що 18.11.2013 р. Фрунзенським райсудом м. Харкова було ухвалене рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики на користь заміненого кредитора. 18.06.2014 р. були видані девять виконавчих листів про стягнення солідарно з боржників на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики на користь заміненого кредитора в сумі, еквівалентній 52 056 дол. США, неустойки за прострочення виконання зобовязання - 1 080 000 гри., а також судового збору в розмірі 1 147 грн.

Скаржник вказував, що 11.07.2014 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_7 Л М, винесено девять постанов про відкриття виконавчих проваджень, однак до цього часу рішення суду не виконане, інформацію про причини невиконання не надано. Зважуючи на викладене просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, зобовязати його фактично виконати рішення суду, стягнути судові витрати.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.06.2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 червня 2016 року про відмову у задоволенні його скарги на бездіяльність державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби (далі Фрунзенського ВДВС) Харківського міського управляння юстиції ОСОБА_7 і ухвалити нову, якою скаргу задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 вказував, що суд неповно зясував обставини, які мають значення для справи, що суд не надав належної оцінки довготривалій бездіяльності державного виконавця, не надав належної оцінки діям державного виконавця з огляду на вимоги ст.ст.30,31,47 Закону України «Про виконавче провадження» про здійснення виконавчих дій протягом шести місяців з дня відкриття провадження та про обовязок державного виконавця направляти стягувачу копії постанов про відкриття виконавчого провадження, відмову та повернення виконавчого документу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Вказує, що судом не надано оцінки тій обставині, що державний виконавець на протязі майже півтора року свідомо та навмисно не повідомляв стягувача про винесені ним постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, оскільки вони по своїй суті є незаконним та безпідставними.

Як на підставу повернення виконавчих документів стягувачу державний виконавець послався виключно на нібито неможливість виконати рішення з урахуванням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому, державний виконавець не врахував, що норми вказаного Закону не застосовуються до вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону:

1)не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2)не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3)кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Отже, дія вказаного закону поширюється виключно лише на правовідносини та майно боржників, яке виступає як забезпечення зобовязань за споживчими кредитами.

Більш того, як зазначено у відповідних Постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-492цс15 та від 27 травня 2015 року у справі № 6-58цс15, вказаним Законом визначено наступні випадки та обовязкові умови, за яких він підлягає застосуванню, а інтереси іпотекодавців захисту: кредит видано в іноземній валюті; кредит повинен носити характер споживчого; предмет іпотеки є постійним місцем проживання позичальника або майнового поручителя, якщо його особа є відмінною від позичальника; предмет іпотеки повинен мати площу не більшу встановленої законом; предмет іпотеки не знаходиться на території, визнаній тимчасово окупованою; іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є субєктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Таким чином, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності усіх перерахованих вище шести ознак.

Крім того, державний виконавець не вжив заходів з метою звернення стягнення на інше майно боржників, в тому числі гараж, не вирішував питання про накладення штрафу, про заборону виїзду за межі України до виконання рішення суду, про притягнення боржників до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання рішення суду.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник Фрунзенського ВДВС та боржники ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 апеляцій скаргу не визнали і просили відхилити, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами не заперечується, що 27 червня 2014 року в порядку, передбаченому ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», представником ОСОБА_3 через канцелярію Фрунзенському ВДВС ХМУЮ подано девять заяв про відкриття виконавчих проваджень із доданими до них оригіналами виконавчих листів.

11 липня 2014 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ Зі опік Л М. винесено девять постанов про відкриття виконавчих проваджень.

З наданих суду 17.06.2016 року Фрунзенським ВДВС копій девяти постанов за № 44656340, № 44653360, № 44653592, № 44654474 № 44652395, № 44653863, № 44656572, № 44657053, № 44656771, вбачається, що державним виконавцем Згонік Л.М. 26 березня 2015 року прийнято постанови про повернення виконавчих документів стягувану у звязку з оголошенням мораторія на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті від 03.06.2014 року № 1304 -VII.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду скарги в провадженні Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції не знаходяться на виконанні виконавчі документи стянувача ОСОБА_3, а тому підстав для задоволення його скарги немає.

З таким ухвалою колегія суддів погодитися не може у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 3 статті 11 цього закону містить перелік прав державного виконавця, користуючись якими він має здійснювати виконавчі дії.

Частиною 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що державний виконавець зобовязаний доводити до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження про вчинення виконавчих дій засобами поштового звязку шляхом надсилання їм простою кореспонденцією, а копії таких постанов як про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до статті 47 цього Закону надсилати рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно ч.1 ст.386 ЦПК України скарга на дії чи бездіяльність державного виконавця розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24.12.2015 року за скаргою ОСОБА_3 відкрито провадження, призначено розгляд справи на 25.01.2016р., копію ухвали надіслано державному виконавцю Фрунзенського ВДВС та боржникам і запропоновано подати до початку розгляду справи по суті письмові заперечення із зазначенням доказів, що їх підтверджують. (а.с.85,86).

Розгляд справи декілька разів відкладався у звязку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, а також за заявою представника скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи у звязку з вжиттям заходів по вирішенню спірного питання з державним виконавцем у позасудовому порядку (а.с.35).

15.03.2016 року представник скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_10 подала до суду заяву про розгляд справи за відсутністю скаржника та його представника (а.с.102).

Фрунзенським ВДВС за шість місяців розгляду справи так і не виконана ухвала суду від 24.12.2015 року, письмові заперечення на скаргу з обґрунтуванням доводів та наданням письмових доказів (копії відповідних документів виконавчого провадження) не надано.

Лише після направлення судом на адресу начальник Фрунзенського ВДВС ОСОБА_11 копії ухвали суду від 09.06.2016 року про витребування постанов про закриття виконавчих проваджень та листа з вимогою забезпечити явку представника в судове засідання начальника Фрунзенського ВДВС супровідним листом надав 17.06.2016 року до канцелярії суду весь копії постанов старшого державного виконавця Фрунзенського ВДВС ОСОБА_7 від 26.03.2015 року про повернення виконавчих листів щодо стягнення грошових коштів з боржників ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3

В описовій та мотивувальні частині постанов ВП №№ 44654474, 44653592, 44653863 міст ситься лише фраза про оголошення законом України мораторію на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, в постанові ВП № зазначено, що майно, на яке оголошено розшук, протягом року не виявлене, в постановах ВП №44657053 та ВП №44656572 зазначено, що майно боржника, на яке може бути звернено стягнення, відсутнє. Доказів, які б підтверджували вказані у постановах обставини, Фрунзенським ВДВС не надано, а матеріали справи таких не містять.

Разом з тим, з огляду на положення ст.19 Конституції України та ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» саме державний виконавець та керівники цього органу в силу посадових повноважень зобовязані доводити правомірність своїх діянь і прийнятих рішень та надавати докази, які б спростували обставини, посилаючись на які заявник оскаржує їх дії, бездіяльність, рішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги у повному обсязі з огляду на те, що виконавче провадження закінчене шляхом прийняття 26.03.2016 року державним виконавцем постанов про повернення виконавчих листі стягувачу, суд припустився помилки при застосуванні ст.387 ЦПК України, щодо змісту судового рішення за скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Дійсно, зважуючи на обсяг і межі заявленої скарги, а також ту обставину, що постановами державного виконавця від 26.03.2015 року, які заявником не оскаржені, виконавчі документи повернуті стягувачу з розсуненням права повторного предявлення виконавчого документу до виконання, у суду відсутні підстави для задоволення заявлених у скарзі вимог про покладення на державного виконавця певних вимог щодо здійснення виконавчих дій.

Разом з тим, зясовані судом на підстав наданих доказів обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для задоволення вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7, в провадженні якого з 11 липня 2014 року по 26.03.2015 року перебували виконавчі провадження №№ 44656340, 44653360, 44653592, 44654474, 44652395, 44653863, 44656572, 44657053, 44656771, щодо виконання рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.11.2013 року про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3

Аналіз наданих суду доказів свідчить про відсутні передбачені законом підстави для задоволення вимог іншої частини скарги ОСОБА_3

Апеляційний суд відхиляє доводи представника Фрунзенського ВДВС ОСОБА_12 та боржників і їх представника про безпідставність апеляційної скарги з огляду на те, що в суді першої інстанції не досліджувалось питання правомірності застосування державним виконавцем положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Дійсно, законність прийняття державним виконавцем постанов 26.03.2015р. з посланням як на підставу, на вказаний Закон судом не перевірялась, оскільки не було скарги на ці постанови.

Разом з тим, представником Фрунзенського ВДВС та боржниками не надано доказів, які б спростовували викладені в скарзі ОСОБА_3 від 21.12.2015р. доводи про бездіяльність державного виконавця на протязі передбаченого ст.30 ЗУ «Про виконавче провадження» строку щодо виконання рішення суду у відповідності до вимог ст.11 цього закону, та в частині виконання вимог ст.31 Закону №606-Х1У про направлення стягувачу копій постанов.

На підставі викладеного, керуючись ст,ст.303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.311, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 червня 2016 року скасувати і ухвалити нову.

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 в провадженні якого перебувають виконавчі провадження № 44656340, № 44653360, № 44653592, № 44654474, № 44652395, № 44653863, № 44656572, № 44657053, № 44656771, щодо невиконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2013 року.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2