Справа 206/6312/15-ц
Провадження 2/206/110/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2016 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2, про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження,

в с т а н о в и в:

19 листопада 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, визнання третейської угоди у вигляді застереження недійсною.

Ухвалою від 18 травня 2016 року вимоги позивача, щодо визнання недійсним договору кредиту №095045 від 11.06.2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної АКБ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнання недійсним договору поруки №095045/2 від 11.06.2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної АКБ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без розгляду.

В обґрунтування позову позивач з урахуванням останньої уточненої позовної заяви посилається на те, що 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту №095045. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитор зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово суддею Мороз Оленою Олександрівною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_4 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Якщо кредит відноситься до споживчого, то справа щодо споживчого кредиту не відноситься до компетенції третейського суду у зв'язку з чим ця третейська угода має бути визнана судом недійсною.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. (а.с. 151-153).

Представник відповідача Саргісян Р. І. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 72-74). Пояснив, що сторони є вільними в укладенні будь-якого договору та визначенні його умов, та у зв'язку з тим, що сторонами було підписано договір поруки і погоджено всі умови визначені ним, він підлягає виконанню. Просив застосувати строки позовної давності (а.с. 75).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту №095045. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитор зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього Договору. (а.с.10-15).

У п. 6.2. кредитного договору міститься третейська угода та зазначено, що «у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатолівною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, б. 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_4 у порядку черговості, вказаному у пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону.

Згідно ч. 1, 4 ст. 12 ЗУ «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Верховним Судом України надіслано для використання у практичній діяльності судів узагальнення практики застосування судами ЗУ «Про третейські суди № 9-71 від 27 квітня 2009 року в п. 5 якого зазначено, що якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Судам необхідно звернути увагу, що така норма передбачає обізнаність сторін третейської угоди з умовами регламенту та їх згоду з такими умовами, що також має бути підтверджене належними доказами. Третейська угода обов'язково повинна містити вказівку на вичерпне коло питань, які передаються на третейський розгляд.

Види і форма третейської угоди визначена ст. 12 вказаного Закону, відповідно до якої належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду спору.

Третейська угода, яку викладено в п. 6.2. спірного кредитного договору не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди», оскільки не містить конкретного зазначення всіх істотних умов та предмету спору та регламент Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків не є невід'ємною частиною третейської угоди.

Статтею 5 ЗУ «Про третейські суди» визначено, що юридичні або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виник з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону.

У зв'язку з чим, суд вважає, що спочатку повинен виникнути спір про право цивільне або господарське, а потім вже сторони складають третейську угоду про передачу конкретного спору на розгляд третейському суду.

Діюче законодавство не передбачало на момент укладання кредитного договору права осіб укладати третейську угоду про передачу на вирішення третейському суду невизначеної або необмеженої кількості спорів, які можуть виникнути шляхом проведення переговорів між сторонами у майбутньому. Такі домовленості звужують право осіб на судовий захист тільки в третейському суді, що суперечить вимогам ст.. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України.

Оскаржуваною третейською угодою визначено, що на розгляд третейського суду передається спір, який виникає не з умов договору, а утворюється в результаті проведення переговорів уповноважених сторін з невизначеного кола питань, тому вбачається, що третейська угода не врегульовує питання передачі всіх спорів по кредитному договору до третейського суду, тому ця угода не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди»

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Девір проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року, звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору.

Судом встановлено, що позивач не мав і не має бажання та вільного волевиявлення щодо розгляду будь-яких спорів у третейських судах, оскільки довіряє тільки рішенням компетентного суду.

Законом України від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» було накладено заборону на укладення третейської угоди та встановлено обмеження розгляду третейськими судами спорів щодо захисту прав споживачів, в тому числі споживачів послуг банку, кредитної спілки, і доповнено статтю 6 Закону України «Про третейські суди» новим пунктом 14. Цей закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Щодо некомпетентності розгляду третейськими судами справ щодо споживчих кредитів підтверджується правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, якою Верховний Суд України скасував рішення третейського суду у зв'язку з тим, що відповідач є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом неодноразово роз'яснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про третейські суди», ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 215, 257 ЦК України, ст.ст. 4-8, 10-11; 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у пункті 6.2. Договору кредиту №095045, укладеного 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1.

Стягнути із публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков