Справа № 137/1816/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2016 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, у тому числі на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по АДРЕСА_1. Після смерті батька позивач звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його батька ОСОБА_2

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився подавши до канцелярії суду заяву якою просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує, витрати зі сплати судового збору просить залишити за ним (а.с. 31).

Представник відповідача - Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області у судове засідання також не з'явився, однак до суду надійшла заява, про те, що відповідач просить справу розглянути без представника сільської ради, а рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 29).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданим виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно довідки за № 913 від 08.07.2016 р., виданої виконавчим комітетом Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області, за адресою АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги № 10 за 2011-2015 роки власником житлового будинку рахується ОСОБА_2 (а.с. 15).

Відповідно до архівної виписки з рішення № 11 виконкому Пеньківської сільської ради народних депутатів від 17.02.1994 р., ОСОБА_2 жителю с. Супрунів у приватну власність передано земельну ділянку площею 0, 67 га, яка розташована в межах села, в тому числі по АДРЕСА_1 - 0,35 га (а.с. 20).

Відповідно до листа від 01.09.2016 р. за № 1534/02-14, який надіслано Літинською держнотконторою, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 (а.с.14). Окрім того із вказаного листа вбачається, що при житті ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області і зареєстрований в реєстрі за № 39, згідно якого все своє майно він заповідав ОСОБА_1. Обставина прийняття спадщини підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_2, від 02.10.2007 р. (а.с. 16).

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за АДРЕСА_1, будинок побудовано у 1973 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 62, 4 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м., веранди літера "а", ганку, веранди літера "а1", тераси, господарської будівлі літера "Б", погребу "п/Б", огорожі №1, воріт із хвірткою №2, огорожі №3, огорожі № 4, криниці № 5 (а.с. 9-13). Самовільні побудови відсутні.

Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач ОСОБА_1 не може нотаріально оформити свої спадкові права, а спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_2, та складається з житлового будинку із по господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 16, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 197, 213-215 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 62, 4 кв.м., житловою площею 21,1 кв.м., веранди літера "а", ганку, веранди літера "а1", тераси, господарської будівлі літера "Б", погребу "п/Б", огорожі №1, воріт із хвірткою №2, огорожі №3, огорожі № 4, криниці № 5, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та рахуються за ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.