Справа № 645/2237/16-ц
Провадження № 2/645/1621/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Шарка О.П

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом який обґрунтовує тим,що 29 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб та вони про живали однією сімєю з 2011 по 2015 рік. 12 липня 2011 року у них народилася дитина ОСОБА_5.

На даний час спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя в цілому і на сімейне зокрема. У них почали часто виникати сварки, що поступово призвело до взаємного ігнорування один одного і непорозуміння у сімейному житті. На думку позивача шлюб носить формальний характер так як особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер. Спроби знайти примирення не дали результату. Спільне господарство не ведеться, кілька місяців поспіль кожен з подружжя проживає окремо. Тому позивач вважає за необхідне припинити шлюбні відносини.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припиненні через деякі непорозуміння в сімї стосовно планування побуту. Однак почуття любові та поваги один до одного не втрачено. Незважаючи на короткострокове припинення спільного проживання позивач неодноразово приїздив до відповідача з метою збереження шлюбних відносин. Малолітня дитина навпаки сумує за батьком та постійно намагається зустрітися з ним. ОСОБА_3 просить зберегти шлюб між нею та позивачем з метою збереження сімї як осередку суспільства та з врахуванням інтересів дитини.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та пояснили що подальше збереження сімейних стосунків буде негативно впливати на відносини з дитиною та суперечить вимогам ст.56 СК України, згідно якої примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки,встановлені законом. При цьому зауваживши, що при розірванні шлюбу в подальшому можливе налагодження нормальних стосунків між позивачем та відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про шлюб серія 1-ВЛ № 155831, актовий запис №98 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, прізвище після шлюбу дружини ОСОБА_2. Також відповідно свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №246388 актовий запис №370 зареєстровано народження ОСОБА_5 29 липня 2011 року.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналогічні положення містяться також у ст. 24 СК України. Саме принципом добровільності шлюбу зумовлена можливість і його розірвання. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ст. 105 СК України).

Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Враховуючи надані докази позивачем в обґрунтування вимог, суд не може вважати достатніми підставами до розірвання шлюбу тимчасовий розлад в сімї і конфлікти між подружжям викликані тривалою зайнятістю позивача підприємницькою діяльністю на що вказують сторони. Навпаки в судовому засіданні відповідач надав обґрунтовані мотиви продовжити шлюб - це виховання спільної дитини,наявність почуття кохання у подружжя,намір відновлення сімейного життя подружжя.

Враховуючи взаємно виключні пояснення сторін стосовно причин припинення шлюбних відносин судом допитано свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які, пояснили, що причиною сварок та непорозумінь між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є постійна зайнятість позивача підприємницькою діяльністю та недостатня уваги з боку батька до сімейних проблем. Також, на думку свідка ОСОБА_7В,. вони є чудовою сімейною парою та спільно з ними він неодноразово знаходився в компанії. Свідок ОСОБА_6 допомагав відповідачу з переїздом на іншу квартиру

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає,зокрема,втому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови,якщо встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя,забезпечувати участь у судовому засіданні,як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Позивач в обґрунтування вимог посилається на ст.56 СК України а саме ч.4 вказуючи що примушення до збереження шлюбних відносин є порушенням його права. Однак, в судовому засіданні позивач не надав жодного доказу що його примушують до шлюбних відносин. Навпаки, відповідач пояснила що за час окремого проживання з травня 2016 року позивач неодноразово з метою налагодити стосунки відновлював шлюбні відносини.

Відсутність підстав для розірвання шлюбу: довгострокового роздільного проживання, наявність другої сімї у позивача чи відповідача від фактичного шлюбу, відсутність спільних дітей та неможливість їх мати в майбутньому, пияцтво одного з подружжя, чи аморальна поведінки ,порушення подружньої вірності з боку позивача чи відповідача дає підстави суду вважати позов не обґрунтованим та безпідставним

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 111, 112, 114 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 224-226, 229 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: