Справа № 640/4099/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі головуючої судді Шмадченко С. І. за участю секретаря Гололобової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інституту патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_2 НАМН України»про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та свої вимоги мотивує тим, що він з 01.05.2012 року є інвалідом 3-ї групи безстроково. 08.10.2010 року він отримав побутову травму в результаті падіння та був доставлений до ЦРЛ м. Мерефа, де був встановлений діагноз «закритий оскольчатий перелом головки лівої плечової кістки зi зміщенням» та йому була накладена гіпсова пов'язка, а через 10 днів проведено операційне втручання видалена головка лучевої кістки. В післяопераційний період проводилася розробка руху в ліктівому cyгло6i, проте об'єм руху залишився незначним. Також i не допомогло лікування в реабілітаційному центрі заводу ім.Шевченко.

10.12.2010 р. він звернувся до амбулаторії ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України» (далі ІПХС) для вирішення можливості покращення функцій ушкодженого ліктівого суглобу, був оглянутий лікарем к.м.н. ОСОБА_3 та ним проконсультований. Питання щодо оперативного втручання було відкладено до моменту дозрівання оссифікатів. 20.04.2011р. була проведена ревізія лівого ліктівого суглобу, видалення гетеротопичних оссифікатів, артроліз. Проте, призначене лікарем к.м.н. ОСОБА_3 без комп'ютерної діагностики лікування за допомогою ортеза (пристрій для згинання руки у лікті) призвело до травмування руки у лікті та до обмеження рухливості лівої руки у ліктівому суглобі, чим було завдано значної шкоди його здоров'ю та спричинило моральну шкоду.

В подальшому він неодноразово (19.03.2012г., 21.05.2012г.) звертався до ДУ «Інституту патології хребта та cyглобів iм-проф. ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України» з проханням провести повторну операцію щодо усунення наслідків неправильного лікування (обмеження рухливості лівої руки у ліктівому суглобі), проте йому було відмовлено у цьому, зокрема на підставі Клінічного розбору у відділенні від 21.05.2012р.

Позивач, посилаючись на вимоги ч. 1 ст.1195 ЦК України просив, у якості відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя стягнути з відповідача на його користь 50000 грн. Окрім понесених ним витрат на лікарські засоби, повязані з лікуванням від отриманих травм, діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з неотриманням належної медичної допомоги щодо лікування його лівої руки, у звязку з порушенням звичайного укладу життя. Також переніс душевні страждання в понесених витратах, повязаних із зверненням до суду за поновленням своїх прав, що вимагає певного часу та витрат, тощо, а також необхідності проведення заходів по відновленню здоровя. У якості компенсації моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 50000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав, обґрунтування невизнання позову зазначив у письмових запереченнях (а.с. 15, 118), посилався на те, що можливість повторного хірургічного лікування з видаленням гетеротопічних оссифікатів ліктьового суглобу була обговорена на клінічних розглядах (26.03.2012 р., 21.05.2012 р., 27.08.2012 р.) та були прийняті рішення утриматися від повторного хірургічного втручання у звязку з прогресуванням процесу утворення гетеротопічних оссифікатів з повною утратою рухів в ліктьовому суглобі, тому що воно може призвести до формування порочної не функціональної установки передпліччя в ліктьовому суглобі внаслідок чого кінцівка може бути ще менш функціональною. Потреби у виконанні компютерно-томографічного обстеження не було. При оперативному втручанні гетеротопічні оссифікати, які заважали рухам у ліктьовому суглобі видалені. В післяопераційному періоді проведено відповідне протизапальне лікування з метою профілактики рецидивів гетеротопічної оссифікації. Причиною обмеження рухів в ліктьовому суглобі є прогресування гетеротопічної оссифукації внаслідок тяжкого первинного ушкодження тканин суглоба (падіння з висоти 3 м.), повторною травматизацією тканин під час приступів, повязаних з захворюванням центральної нервової системи, прогресуючим перебігом захворювання післятравматичної гетеротопічної оссифікації ліктьового суглоба.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справ, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини:

Статтею 283 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на охорону її здоровя. Охорона здоровя забезпечується системною діяльністю державних та інших організацій, передбаченою Конституцією України та законом.

Згідно ст.. 284 ЦК України також визначено, що фізична особа має право на надання їй медичної допомоги.

Як убачається з матеріалів справи позивач отримав травму 08.10.2010 року в побуті внаслідок падіння з висоти біля 3-х метрів. Йому було встановлено діагноз: закритий уламковий перелом головки лівої плечової кістки зі зміщенням. Через 10 днів проведено оперативне втручання видалення головки променевої кістки. У післяопераційному періоді проводилася розробка рухів у ліктьовому суглобі, однак обсяг рухів залишився вкрай незначним. З метою відновлення рухів у ліктьовому суглобі позивач лікувався в реабілітаційному центрі заводу ім.. Шевченко.

10.12.2010 р. позивач звернувся в амбулаторію ІПХС для вирішення можливості поліпшення функції пошкодженого ліктьового суглобу, був оглянутий д.м.н. ОСОБА_3 і йому було зменшено інтенсивність лікувальної фізкультури.

15.04.2011 р. позивач був госпіталізований до ІПХС. Встановлено діагноз: посттравматичні гетеротопічні оссифікати в області переднього відділу лівого ліктьового суглобу, дефект головки лівої променевої кістки, змішана контрактура лівого ліктьового суглобу, епілепсія. На клінічному розборі 18.04.2011 р. був затверджений план хірургічного лікування, з яким позивач був ознайомлений та дав згоду на проведення хірургічного втручання. 20.04.2011 р. позивачу була проведена операція ревізія лівого ліктьового суглобу, видалення гетеро топічних оссифікатів, артролиз. В післяопераційному періоді отримував знеболюючу протизапальну медикаментозну терапію та фізіотерапію, проводилася розробка рухів з використанням ортеза. Незважаючи на заходи, що проводились, спостерігали поступове скорочення обсягу рухів, що були досягнуті під час оперування. За даними рентгенографії в динаміці, встановлений рецидив оссифікації в області ліктьового суглоба. На клінічних розглядах було прийнято рішення утриматись від повторного хірургічного втручання у звязку з прогресуванням процесу утворення гетеротопічних оссифікатів з повною утратою рухів в ліктьовому суглобі, тому що воно може призвести до формування порочної не функціональної установки передпліччя в ліктьовому суглобі внаслідок чого кінцівка може бути ще менш функціональною.

За клопотанням позивача по справі 12.12.2014 року була проведена судово-медична експертиза Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації (ХОБСМЕ) за №295-КЕ/2014/пп, згідно висновку якої використання ортезу в післяопераційному періоді після оперативних втручань на будь-якому суглобі, в тому числі і на ліктьовому, є загальноприйнятим і виправданим методом фіксації кінцівки з метою поліпшення процесу загоєння післяопераційної рани та функціональної розробки рухів у суглобі, і ні в якому разі не може додатково травмувати суглоб, в даному випадку ліктьовий.

Компютерна томографія (компютерна діагностика) є лише одним з сучасних візуалізаційних діагностичних методів дослідження, що використовуються в низці комплексу діагностичних заходів, і призначається лікарем згідно клінічної ситуації, за відповідними показаннями. Її проведення не залежить від засобів та обсягу реабілітаційного лікування, не є абсолютно показаним і ніяким чином не повязане з використанням чи невикористанням ортезування, як метода додаткового лікування. В даному випадку, наявність повних та достатніх рентгенологічних даних, отриманих при стандартних рентгенологічних дослідженнях ліктьового суглоба в динаміці, повністю дозволяла призначення ортезу, що слід вважати виправданим та доцільним.

Прийняття відповідного рішення про час проведення оперативного втручання по видаленню гетеро топічних оссифікатів є суто індивідуальним і приймається у кожному випадку в залежності від результатів комплексного клініко-лабораторного та рентгенологічного обстеження на певний період часу. Тобто не існує загальновизнаних термінів проведення подібного оперативного втручання. У кожного індивідуального хворого період «дозрівання» оссифікатів є також суто індивідуальним. У даному випадку, відстрочку проведення оперативного втручання на термін саме чотири місяці слід вважати абсолютно обґрунтованою і виправданою через «незрілість» гетеротопічних після травматичних оссифікатів, які на момент звернення пацієнта за медичною допомогою 10.12.2010 р. ще знаходилися в стадії прогресивного розвитку. Оцінка стану хворого і результати обстеження ліктьового суглобу 20.04.2011р. дозволили прийняти індивідуальне правильне рішення про виконання оперативного втручання саме в той час.

Виходячи з наявної медичної документації та висновку консультативного дослідження наданих рентгенограм (вдинаміці), судово-медичні дані про те, що саме застосування ортезу спричинило пацієнту ОСОБА_1 будь-яке додаткове травмування лівого ліктьового суглоба, який вже був тяжко травмований 08.10.2010р. в даному випадку відсутні.

Повторне виникнення у пацієнта гетеротопічних після травматичних оссифікатів не є наслідком або ускладненням оперативного втручання, проведеного 20.04.2011, а є доволі розповсюдженим видом перебігу після травматичного періоду у хворих із складними переломами кісток ліктьовому суглобу та наявністю супутньої патології (епілепсія та наслідки черепно-мозкової травми, в даному конкретному випадку). У звязку з особливостями складного перебігу після травматичного періоду у пацієнта, проведення ОСОБА_1 нового (повторного) оперативного втручання на лівому ліктьовому суглобі як станом на 19.03.2012 р. так в і теперішній час, не є показаним та доцільним через повну безперспективність отримання позитивного результату, відновлення порушеної функції суглоба та через великий ризик розвитку додаткових післяопераційних ускладнень у вигляді формування патологічної не функціональної установки кінцівки.

З описової частини даної експертизи суду стало відомо, що 17.03.2014 року було порушено кримінальне провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, щодо неправомірних дій головного лікаря ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф.. ОСОБА_2 НАМН України», який перешкоджає проведенню повторної операції гр..ОСОБА_1 За матеріалами досудового розслідування проводилася комісійна судово-медична експертиза №239-КЕ/2014 від 09.12.2014 р., за висновком якої судово-медичних даних про неналежне надання медичної допомоги ОСОБА_1 та перешкоджання у проведенні хірургічного лікування в умовах ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф.. ОСОБА_2 НАМН України», що виявилося б у порушенні анатомічної цілісності тканин і органів, або їх функцій експертною комісією не встановлено, тому ступень тяжкості тілесних ушкоджень не визначався.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_5 підтримав висновок судово-медичної експертизи ХОБСМЕ за №295-КЕ/2014/пп від 12.12.2014 року.

Позивач з висновком даної судово-медичної експертизи не погодився і судом за його клопотанням призначалася судово-медична експертиза, проведення якої було доручено експертам «Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоровя України». Однак вказану експертизу не проведено, оскільки позивачем для дослідження не було надано необхідної медичної документації.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, якщо шкоди завдано ушкодженням здоровя.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що внаслідок саме неправомірних дій відповідача позивач зазнав шкоди, оскільки між шкодою та діями відповідача немає прямого причинного звязку, а всі докази грунтуються на припущеннях самого позивача.

Таким чином, зважаючи на відсутність вини відповідача, відсутності причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та наслідками для позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до Державної установи «Інституту патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_2 НАМН України» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя відмовити в повному обзязі.

Рішення може бути оскаржене в судову палату з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя