Справа № 145/63/15-ц Провадження № 22-ц/772/2101/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Колос С.С., Марчук В.С., секретар Агеєва Г.І, за участі: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Тиврівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, -

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 11 листопада 2010 року та визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 року на земельну ділянку №128, площею 2,8931 га; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 року на земельну ділянку площею 2,9041 га; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 року на 0,32% пайового фонду майна колективного с/г підприємства «Костюківське»; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 року на 0,11% пайового фонду майна колективного с/г підприємства «Костюківське».

Позов мотивовано тим, що 30 березня 2011 року помер ОСОБА_6. За життя він склав заповіт від 27 грудня 2010 року, яким усе своє майно заповів позивачу, яка являється внучатою племінницею покійного.

Після відкриття спадщини ОСОБА_4 звернулась до Тиврівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Їй стало відомо, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла ОСОБА_2, пред'явивши нотаріусу попередній заповіт ОСОБА_5 від 11 листопада 2010 року, посвідчений секретарем Костюківської сільської ради Теплицького району та на ім'я відповідачки видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В подальшому, судовим рішенням заповіт складений на імя ОСОБА_4 був визнаний недійсним, оскільки на час його складання ОСОБА_5 не міг повною мірою розуміти значення своїх дій та керувати ними (висновок експерта).

На думку позивача, заповіт ОСОБА_5 від 11 листопада 2010 року складений на імя ОСОБА_2 в свою чергу теж є недійсним, оскільки ОСОБА_5 на час його підписання не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (висновок експертизи).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_5 від 11 листопада 2010 року. Визнано недійсними видані Тиврівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 р. на земельну ділянку № 128 площею 2, 8931 га; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 р. на земельну ділянку, площею 2, 9041 га; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 р. на 0,32 відсотка пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Костюківське»; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 р. на 0,11 відсотка пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Костюківське».

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зазначене рішення є незаконним, необєктивним, необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не встановлено факт родинних стосунків між позивачем та ОСОБА_5, і суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_4В є внучатою племінницею не спадкодавцю, а колишній дружині ОСОБА_5 ОСОБА_7, яка померла в 2005 році. Отже, позивач не є субєктом, який наділений правом на оскарження заповіту складеного на імя відповідача.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_5 на момент укладення заповіту від 11 листопада 2010 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (висновок судово-психіатричної експертизи), також те, що на час смерті по місцю реєстрації померлого діяла Тиврівська державна нотаріальна контора (отже підстав посвідчувати заповіт секретарем сільської ради не було), прийшов до висновку, про наявність підстав для задоволення вимог позову.

Однак, колегія суддів вважає, що встановлення судом першої інстанції вказаних фактів не достатньо для задоволення вимог позову ОСОБА_4

Судом встановлено, що 30.03.2011 року помер ОСОБА_6, який до дня смерті проживав у Тиврівському пансіонаті геріатричного профілю.

За життя ОСОБА_5 склав заповіт від 27 грудня 2010 року, яким все своє майно заповів ОСОБА_4 В подальшому, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2013 року вказаний заповіт було визнано недійсним.

Після смерті ОСОБА_5, відповідач - ОСОБА_2, оформила спадщину на підставі заповіту ОСОБА_5 складеного 11 листопада 2010 року на її імя.

На ім'я ОСОБА_2 видані свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 р. на земельну ділянку № 128 площею 2, 8931 га; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 р. на земельну ділянку, площею 2, 9041 га; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 р. на 0,32 відсотка пайового фонду майна КСП «Костюківське»; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2013 р. на 0,11 відсотка пайового фонду майна КСП «Костюківське».

Відповідно до ст.. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

ОСОБА_4, стверджуючи що вона є внучатою племінницею покійному ОСОБА_5, звернулась до суду з даним позовом.

Однак колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 не є тою заінтересованою особою, яка має право на звернення до суду з позовом про визнання заповіту недійсним.

По-перше, позивач, стверджуючи, що вона є внучатою племінницею покійного ОСОБА_5 (пята черга спадкування за законом), в порядку передбаченому ст. 60 ЦПК України, не довела цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦПК у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

З наданих нею копії свідоцтва про шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с. 10), свідоцтва про шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.10-11), свідоцтва про народження позивача - ОСОБА_8 (після шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_10 (батьки ОСОБА_11 та та ОСОБА_12) можливо зробити припущення, що позивач була якимось родичем для колишньої дружини ОСОБА_5 ОСОБА_7.

Хоча представник відповідача і визнає ту обставину, що позивач є внучатою племінницею ОСОБА_7, однак цього недостатньо, щоб цей факт був беззаперечним, і не потребував належних та допустимих доказів того, а отже, цей факт залишається припущенням.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належних та допустимих доказів того, що позивач є внучатою племінницею ОСОБА_5, а отже спадкоємцем пятої черги, позивачем не надано.

Згадані свідоцтва не підтверджують пряму спорідненість позивача з ОСОБА_5, а отже, позивач не є спадкоємцем будь-якої черги спадкування за законом., а від так, не може бути заінтересованою особою, яка має право звертатись до суду з позовом про визнання заповіту недійним.

По-друге, з моменту набрання законної сили рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2013 року, яким заповіт ОСОБА_5 на імя ОСОБА_4 визнано недійсним, вона перестала бути субєктом даних спадкових правовідносин, тобто перестала бути заінтересованою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4, в порядку передбаченому ст. 1257 ЦК України, яка є спеціальною нормою, не мала права звертатись до суду з вимогою про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 11 листопада 2016 року на користь ОСОБА_2, а також свідоцтв про право на спадщину за цим заповітом на імя ОСОБА_2, оскільки не є його спадкоємцем, а тому її права, свободи та інтереси жодним чином не могли бути порушені.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Тиврівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2703 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: