22-ц/775/252/2016(м)
Категорія 33 Головуючий у 1 інстанції Аксьоненко В.І.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Волноваського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, завданої неодноразовими незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю правоохоронних органів Волноваського району Донецької області під час розгляду кримінальних проваджень №0000076 та № 0000121 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Волноваського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі Волноваський РВ Донецької області) та прокуратури Волноваського району Донецької області про відшкодування шкоди, завданої неодноразовими незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю правоохоронних органів під час розгляду кримінальних проваджень № 0000076 та № 0000121. Уточнивши свої вимоги, просив стягнути на його користь солідарно з обох відповідачів компенсацію (відшкодування) судових витрат, які, станом на 25 січня 2016 року, становили 9 984,92 грн. та складаються з: 1357,92 грн. - за відрив від звичайних занять, 7771,60 грн. - добові, 855,40 грн. - майнова шкода (772 грн. транспорті витрати і 83,40 грн. поштові). Просив також відшкодувати моральну шкоду в розмірі по 9 090 грн. з кожного з відповідачів.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 25 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник Волноваського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду повторно не з'явився; про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином; про причини неявки суду не повідомив; заяви про відкладення розгляду справи не подав, тому колегія, на підставі ст.ст.157,305 ЦПК України, розглянула справу у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги прокурора Овчаренка О.С., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 22 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до прокуратури Волноваського району Донецької області із заявою щодо порушення його трудових прав посадовими особами Волноваського ВУ ВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу».

22 квітня 2013 року прокуратурою Волноваського району Донецької області відкрито кримінальне провадження № 0000076 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України. Досудове розслідування доручено слідчому відділу Волноваського РВ Донецької області - Володарському О.В.

Постановою слідчого Волноваського РВ Донецької області від 22 січня 2014 року зазначене кримінальне провадження закрито.

Ухвалою слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 09 квітня 2014 року скаргу ОСОБА_2 від 04 квітня 2014 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та зобов'язання його видати копію постанови слідчого, задоволено частково. Слідчого Волноваського РВ зобов'язано видати копію постанови про закриття кримінального провадження. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 26 травня 2015 року скаргу ОСОБА_2 від 19 травня 2015 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та зобов'язання вчинити певні дії, задоволено частково. Слідчого Волноваського РВ зобов'язано провести необхідні у кримінальному провадженні слідчі дії, за результатами чого прийняти законне і обґрунтоване рішення, копію якого вручити ОСОБА_2 У задоволенні інших вимог відмовлено.

Крім того, 17 червня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Волноваського РВ Донецької області із заявою щодо розкрадання майна народного депутата ОСОБА_4

17 червня 2013 року прокуратурою Волноваського району Донецької області відкрито кримінальне провадження № 0000121 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Досудове розслідування доручено слідчому відділу Волноваського РВ Донецької області.

Постановою слідчого Волноваського РВ Донецької області від 31 січня 2014 року зазначене кримінальне провадження закрито. ОСОБА_2 19 травня 2015 року звернувся зі скаргою до Волноваського районного суду Донецької області, в якій він просив зобов'язати слідчого вчинити певні дії та видати належним чином оформлену постанову.

Ухвалою слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 26 травня 2015 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Слідчого Волноваського РВ зобов'язано провести необхідні у кримінальному провадженні слідчі дії, за результатами чого прийняти законне і обґрунтоване рішення, копію якого вручити ОСОБА_2 У задоволенні інших вимог відмовлено.

Зазначені кримінальні провадження тривають.

Таким чином, зі справи вбачається, що правовідносини сторін виникли з відшкодування шкоди, заподіяної позивачу бездіяльністю органів досудового слідства (міліції) та органів прокуратури, а також їх посадових осіб у зв'язку з невжиттям заходів до розслідування кримінальних справ у встановлений законом строк.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні докази незаконних дій чи бездіяльності відповідачів за кримінальними провадженнями, порушеними за заявами позивача, а також причинний зв'язок між протиправними діями відповідачів та спричиненням ОСОБА_2 шкоди.

З висновками суду не можна не погодитися.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідальність органів попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду за шкоду, завдану їх незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, регулює ст.1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Однак, як убачається з матеріалів справи, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбаченої зазначеним Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Зі справи вбачається, що на обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 надав суду відповіді органів прокуратури Донецької області та слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області на його звернення щодо стану досудового розслідування по кримінальним провадженням та з інших питань; повістки Волноваського районного суду Донецької області про виклик позивача до суду у справах на скарги слідчих Волноваського РВ; фіскальні поштові чеки та автобусні квитки.

Колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені позивачем матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності і, вислухавши позивача та заперечення представників відповідачів, дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 у позові, у зв*язку із недоведеністю та безпідставністю його вимог.

Висновку щодо законності судового рішення колегія дійшла з урахуванням позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалах від 25 січня 2012 року та 3 липня 2013 року у подібних правовідносинах.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 посилався на те, що судом порушено норми Конституції України та Міжнародних правових актів, які ратифікувала Верховна Рада України, а також загальна Декларація прав людини. Однак, ці доводи є непереконливими, оскільки право позивача на звернення до суду на підставі положень ст.56 Конституції України не було обмежено, розгляд справи проведено у відповідності з вимогами цивільного процесуального законодавства України, а рішення ухвалено на підставі оцінки доказів законно та обґрунтовано.

Посилання позивача на те, що судом не виконано всіх вимог цивільного судочинства, не вирішено справу згідно із законом, неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, до уваги не приймаються, оскільки будь-яких конкретних обставин, які свідчать про вказані порушення позивачем у скарзі не зазначено і апеляційному суду не надано.

Доводи скарги про те, що суд не визначився, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, є безпідставними, оскільки в рішенні суду наведені норми права, які регулюють правовідносини, що склалися між сторонами і, зокрема, Конституція України, ст.ст.1166, 1176 ЦК України, Рішення Європейського суду з прав людини, Закони України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Викладені в апеляційній скарзі вимоги ОСОБА_2 про необхідність стягнення з відповідачів солідарно у відшкодування шкоди 10 385,42 грн., є неспроможними, оскільки у відповідності з вимогами ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В суді першої інстанції питання про стягнення з відповідачів 10 385,42 грн. позивач не ставив і, за таких обставин, апеляційний суд не може вийти за межі позовних вимог, оскільки перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому, і підстав для його скасування не має.

Тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді : Т.Г.Ігнатоля

С.А.Попова