АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7164/14-ц Номер провадження 22-ц/786/98/16Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, який змінила у серпні 2015 року, до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя. Просила виділити їй на ? частину спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на 2/3ч. квартири №152 у буд,№18 по Кварталу 278 у м.Кременчуці вартістю 214 730 грн.; квартиру АДРЕСА_1, корп.2, у м.Полтаві вартістю 221 664 грн.; гараж, розташований в автогаражному кооперативі «Молодіжний», а всього на суму 467 929 грн. Відповідачеві просила виділити та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2, вартістю 351 265 грн.; автомобіль KIA CERATO, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 103 033 грн., а всього на суму 454 298грн. Також просила стягнути на її користь гроші в сумі 132 337,94 грн., що становить половину суми депозиту відповідача у «ВіЕйБі Банку» в сумі 11 900 доларів США.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано, що наступне майно, придбане сторонами у шлюбі: квартира АДРЕСА_3, квартира АДРЕСА_4, автомобіль КІА CERATO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, - належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності у рівних ідеальних частках по ? частці кожному.

У реальному поділі зазначеного майна відмовлено та залишено перелічене майно у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано, що спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_3 були грошові кошти на депозитному рахунку №0311, відкритому на імя ОСОБА_3 у ПАТ «ВіЕйБі Банк», та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ? частку цих коштів в сумі 132 337,94 грн. (сто тридцять дві тисячі триста тридцять сім грн. 94коп.)

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині реального поділу як спільного майна подружжя квартири АДРЕСА_5 та в частині реального поділу як нерухомого майна будівлі капітального гаражу №33 в автогаражному кооперативі «Молодіжний 2 у м.Кременчук відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 у державний бюджет недоплачений нею судовий збір в сумі 628,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1318,59 грн.

Сторони оскаржили вказане рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вважає, що місцевий суд не вирішив спір, оскільки не провів розділ спільного майна, обмежившись лише визнанням права власності на половину та стягнувши на її користь половину грошових коштів по депозитному вкладу.

Відповідач ОСОБА_3 оскаржив рішення в частині стягнення з нього на користь позивачки грошових коштів в сумі 132 337,94 грн., вважаючи його таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, грунтується на неповно зясованих обставинах справи та припущеннях.

Заперечує висновок місцевого суду про те, що депозитний вклад, половину суми якого стягнуто з нього на користь позивачки, є спільним майном подружжя, оскільки на час відкриття ним депозитного рахунку він з позивачкою спільного господарства та бюджету не вели. На його думку, суд не зясував належним чином джерело отримання вказаних грошових коштів, тоді як ці кошти є його особистою власністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 1984 року по10.12.2013 року./а.с.7/

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 1997 року, виданого ЖЕВ АТ «Укрнафта», та рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18 грудня 2014 року квартира АДРЕСА_6 належить позивачці ОСОБА_2, відповідачу ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_5 , кожному по 1/3 частині. /а.с.224, 245/

У період шлюбу сторонами придбано:

- автомобіль KIA CERATO, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який зареєстровано за ОСОБА_3 з 18.04.2008р. Вартість автомобіля згідно висновку субєкта оціночної діяльності 103 033 грн. /а.с.15, 16/;

- трикімнатна квартира АДРЕСА_7 , зареєстрована на імя ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 11.01.2013 року. Вартість згідно висновку субєкта оціночної діяльності становить 351 265,00 грн. /а.с.27,28/;

- однокімнатна квартира №101 у будинку №4, корпус 2, по вул.Нікітченка у м.Полтаві згідно договору купівлі-продажу від 29.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 по р.№3414, зареєстрована на імя ОСОБА_2, вартістю згідно висновку субєкта оціночної діяльності 221 664 грн. /а.с.39,40,34/;

- гараж №33 з підвальним приміщенням, який знаходиться в автогаражному кооперативі «Молодіжний», членом кооперативу є ОСОБА_3 Вартість згідно висновку субєкта оціночної діяльності становить 32 000,00 грн. Правовстановлюючий документ на гараж відсутній./а.с.8,9/

Частково задовольняючи позов та визнаючи спільним майном подружжя з визнанням за кожним із них право власності на 1/2 частинну автомобіля, квартири АДРЕСА_7 , квартири №101 у будинку №4, корпус 2, по вул.Нікітченка у м.Полтаві , без реального розподілу, місцевий суд виходив з того, що ніхто із сторін не вніс відповідно до вимог ч.5 ст.71 СК України грошову компенсацію на депозитний рахунок суду, а за відсутності згоди одного із подружжя на одержання такої компенсації припинення права власності може мати місце на підставі ст.365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного із них) до суду з таким позовом. Депозитні кошти, вкладені ОСОБА_3 у ПАТ «ВіЕйБіБанк» за період з 06.02.2013 року по 07.02.2014 року в сумі 11 653,00 доларів США, якими він розпорядився на власний розсуд після припинення спільного проживання і розірвання шлюбу, районний суд визнав спільним майном та стягнув з відповідача на користь позивачки половину суми вкладу в національній валюті в сумі 132 337,94 грн.

Відмовляючи у розділі гаража, місцевий суд виходив з того, що сторони не оформили належним чином право власності на цей гараж, а тому він не підлягає поділу як обєкт нерухомого майна. Також відмовлено у поділі квартири АДРЕСА_8, яка набута сторонами внаслідок приватизації житла та не є спільним майном подружжя.

Колегія суддів повністю погоджується із викладеними висновками районного суду , оскільки вони ґрунтуються на повно та всебічно зясованих обставинах справи та узгоджуються з нормами процесуального і матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційних скарг правильність висновків місцевого суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та хибного тлумачення норм права.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина 1 статті 70 СК України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя , якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частинами 4 та 5 вказаної норми передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за мови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок.

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2925цс 15 від 13.01.2016 року, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Вірно встановивши обсяг спільного майна подружжя, місцевий суд зробив правильний висновок про відмову в реальному поділі зазначеного майна, оскільки варіант поділу, на якому наполягала позивачка, поєднує в собі спробу поділити спільне майно подружжя та майно, що перебуває у спільній частковій власності сторін та третьої особи, тоді як правові підстави для поділу такого майна є іншими.

Зважаючи на вартість обєктів нерухомості, що визнані судом спільним майном подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_9, корп.2 у м.Полтаві, вартістю 221 664 рн., та АДРЕСА_10, вартістю 351 265 грн., не може бути прийнятий варіант виділу позивачці першої квартири, а відповідачу іншої зі стягненням з нього на її користь грошової компенсації, оскільки такий поділ становитиме для відповідача надмірний тягар, враховуючи, що на нього рішенням районного суду покладено ще і обовязок виплатити позивачці грошову компенсацію вартості половини депозитного вкладу. Виділ позивачці у власність автомобіля вартістю 103033 грн., що зменшило б навантаження на відповідача щодо сплати позивачці грошової компенсації вартості частки у спільному майні, також є неприйнятним, оскільки позивачка категорично від такого варіанту відмовляється, автомобілем фактично володіє відповідач.

Проведення компенсації частки, що перевищує вартість половини спірного майна шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/3ч. приватизованої квартири, що належить відповідачу, виходить за межі сімейних правовідносин.

Враховуючи викладене, районний суд правомірно відмовив у реальному поділі спільного майна, визнавши за кожним із подружжя право власності на ідеальну частку в кожному обєкті , що входить до їх спільного майна.

Оскільки гараж в з підвальним приміщенням №33 у гаражному кооперативі «Молодіжний», куплений сторонами у 1996 році, не має державної реєстрації як обєкт нерухомості, тому місцевий суд з посиланням на норми ст.19 закону України «Про кооперацію», ст.ст.5, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обґрунтовано відмовив у поділі даного гаража.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_3 в частині визнання депозитного вкладу в ПАТ «Ві Ей ОСОБА_7» його особистою власністю, то колегія суддів визнає їх неспроможними з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 мав депозитний вклад у ПАТ «Ві Ей ОСОБА_7» за період з 06 лютого 2013 року по 07 лютого 2014 року в сумі 11 653,00 доларів СШАП, які зняв з рахунку 06 лютого 2014 року. На той час сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки, а отже відповідач розпорядився вказаним коштами на власний розсуд, порушивши право позивачки на половину вказаного вкладу.

Оскільки ОСОБА_3 використав спільні кошти усупереч статті 65 СК України, суд першої інстанції правомірно стягнув з нього на користь позивачки компенсацію вартості ? частини вкладу в національній валюті.

При цьому слід зазначити, що відповідач неодноразово змінював свою позицію на протязі розгляду справи: у першій інстанції стверджував, що кошти зняті з депозитного рахунку під час спільного проживання сторін і витрачені в інтересах сімї; в апеляційній скарзі вказував, що грошові кошти належали йому особисто і до спільної власності не відносяться , оскільки на час відкриття депозитного рахунку не вели з позивачкою спільного господарства і бюджету; в суді апеляційної інстанції представник відповідача , посилаючись на боргову розписку від 04 лютого 2013 року, стверджував, що на депозитний рахунок були вкладені саме зазначені в розписці позичені відповідачем гроші, які в подальшому повернуті кредитору./а.с.60-61/

Колегія суддів визнає зазначені доводи відповідача неспроможними та такими, що направлені на спробу ухилитися від поділу вказаного депозиту, як спільного майна.

Отже, з огляду на викладене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає. а тому залишає рішення без змін т, відхиливши апеляційні скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.І. Пилипчук

Судді : /ПІДПИСИ/ Ю.В. ОСОБА_8 Карнаух

З ОГРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1