Справа № 129/3543/13-ц Провадження № 22-ц/772/2882/2016Головуючий в суді першої інстанції Кравець В. І.
Категорія 27Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Колоса С.С., Сала Т.Б.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 27.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позика, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и л а :

11.10.2013 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 27933 грн. 38 коп. та судових втрат на сплату судового збору в сумі 279 грн. 34 коп., на правову допомогу в сумі 500 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що між нею та ОСОБА_4 01.04.2008 р. у письмовій формі укладено договір позики грошей на суму 20 000 грн., на підтвердження укладення і виконання договору ОСОБА_4 також написав розписку, зобов'язався повернути борг до 01.04.2011 р., але у визначений строк цих зобов'язань не виконує.

Під час судового розгляду ОСОБА_2, у зв'язку із невиконанням боржником ОСОБА_4 зобов'язань, неодноразово збільшувала розмір позовних вимог, просила стягнути борг в сумі 56456 грн. 25 коп., 20000 грн. - основна сума боргу, 17858 грн. 64 коп. проценти за користування позикою, 2917 грн. 61 коп. - 3% річних, 15680 грн. розмір інфляції та судові витрати.

17.02.2016 року, після скасування заочного рішення у справі, ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним з підстав його нереальності, вказував, що про наявність письмового договору позики від 01.04.2008 року йому стало відомо тільки під час розгляду цієї справи, зазначені в договорі гроші ОСОБА_2 йому не передавала, умови підписання договору він не пам'ятає, розписки про отримання грошей він не складав. Розписка про обов'язок повернути ОСОБА_2 борг в сумі 20000 грн. складена ним в Гайсинському райвідділі, під примусом з метою уникнення порушення кримінальної справи, після того як ОСОБА_2 на ґрунті сімейних сварок з її дочкою звинуватила його в крадіжці грошей і цінностей на суму 20000 грн.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 27.07.2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним. Судові витрати залишено за сторонами.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду, оскільки судом неповно з'ясовано обставини справи, та про постановлення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Перепровіривши законність та обгрунтованність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, висновок суду про відмову у задоволенні позову ґрунтується на наступному.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підтвердження своїх доводів про те, що 01.04.2008 року в м. Гайсин вона передала в борг ОСОБА_4 20000 грн., а той зобов'язався повернути їх 01.04.2011., надав суду оригінали розписки позичальника ОСОБА_4 та друкований текст договору позики від 01.04.2008 року підписаний сторонами угоди.

Розписка містить відомості про дату народження ОСОБА_4, його місце проживання та зобов'язання повернути ОСОБА_2 до 2011 року борг в сумі 20000 грн., дата складання розписки відсутня, а також відсутня вказівка про отримання від ОСОБА_2 грошей в сумі 20000 грн. чи підстави виникнення боргу, який підлягає поверненню (а.с.26).

За змістом постанови про відмову в порушенні кримінальної справи ОСОБА_2 08.03.2008 року звернулась до Гайсинського РВ УМВС з заявою про те, що її зять ОСОБА_4 з шафи у квартирі викрав гроші в сумі 3800 доларів США, 7000 грн., золотий ланцюжок, 18.03.2008 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про відсутність претензій до зятя через знайдення грошей та золотого ланцюжка (а.с.52).

24.05.2013 року ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення боргу в сумі 20000 грн., цей позов залишено без розгляду за заявою ОСОБА_2 у зв'язку необхідністю додаткового встановлення факту та обставин, що підтверджують час і місце позики (а.с.248-252). Під час розгляду цієї справи ОСОБА_2 визнала, що розписка про зобов'язання повернення боргу в сумі 20000 грн. була складена ОСОБА_4 в Гайсинському РВ УМВС після того як вона 08.03.2008 року звернулась із заявою про вчинення ОСОБА_4 викрадення у неї 3800 доларів США, 7000 грн., золотого ланцюжка, ініціаторами складання розписки були ОСОБА_4 і працівники міліції, де на той час працював ОСОБА_4; розмір боргу визначався з урахуванням курсу долара США, цепочки та вартості музикального центру який їй передав ОСОБА_4; після складання розписки вона написала заяву про знайдення коштів; в цей же день за взаємною згодою вони з ОСОБА_4 і дочкою звернулись до приватного нотаріуса ОСОБА_5, де був складений і посвідчений підписом ОСОБА_4 договір позики, яким той гарантував повернення зазначених в розписці 20000 грн. (а.с.247).

Приватний нотаріус ОСОБА_5 письмово повідомила, що відповідно до Закону України зобов'язана зберігати в таємниці відомості, що були їй довірені у зв'язку із наданням правової допомоги при складанні сторонами договору позики (а.с.35).

Показаннями свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 встановлено, в березні 2008 року що Гайсинським РВ УМВС здійснювалось дізнання за заявою ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_4 крадіжки грошей, ОСОБА_8 опитувався ОСОБА_6

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознакам, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, яка визначає, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей;

Ч. 1 ст. 1051 ЦК України визначає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 є безпідставними, позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, згідно вимог ст.ст. 58, 59, 64 ЦПК України на підтвердження передання ОСОБА_4 позики 20000 грн., надана ОСОБА_2 розписка ОСОБА_4 не посвідчує факту передання йому зазначеної грошової суми.

Доводи ОСОБА_4 про те, що 01.04.2008 року він не укладав з ОСОБА_2 договору позики на суму 20000 грн. підтверджуються обставини та підстави складання ОСОБА_4 розписки про зобов'язання повернути борг та письмового договору позики від 01.04.2008 року, які були складені з метою приховання повідомлення про злочин, що суперечить моральним засадам суспільства та порушує конституційні права людини і громадянина, оскільки боргові документи були складені сторонами внаслідок проведення перевірки правоохоронними органами заяви ОСОБА_2 про викрадення у неї майна членом сім`ї ОСОБА_4 і стосуються відшкодування (повернення) вартості викраденого майна.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про задоволення позову, оскільки останні ґрунтуються на повно з'ясованих обставинах справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами, підстав для скасування або зміни рішення суду колегія суддів не знаходить.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 27.07.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Л.П. Стеблюк

Судді: С.С. Колос

Т.Г. Сало

/підписи/

з оригіналом вірно: