АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/8940/2016 головуючий у 1-й інстанції: Макаренко І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк до публічного акціонерного товариства Страхова компанія Укргазпромполіс-Життя, ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ПАТ Укргазпромбанк звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 січня 2015 року між ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір № 03/15 передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 1, який відкрито на підставі договору банківського вкладу С-UAH-106 Короткостроковий-19 від 24 грудня 2014 року та Генеральної угоди від 19 травня 2009 року № С-UAH-106. Крім того, 19 січня 2015 року сторони підписали акт приймання-передачі прав вимоги, за яким ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя передало, а ОСОБА_1 прийняв документи, які засвідчують права на депозитний вклад у розмірі 1600000 грн. за договором банківського вкладу № C-UAH-106 Короткостроковий-19 від 24 грудня 2014 року, що є невідємною частиною Генеральної угоди від 19 травня 2009 року № С-UAH-106. У свою чергу, 20 січня 2015 року ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя письмово повідомив ПАТ Укргазпромбанк про зміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі вищезазначеного договору банківського вкладу та генеральної угоди.

Позивач вважає, що вказаний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки при його укладенні сторонами було порушено норми ст. 514 ЦК України стосовно дійсності зобов'язання, оскільки на момент укладення між відповідачами оспорюваного договору передачі (відступлення) прав вимоги строк виконання зобовязань ПАТ Укргазпромбанк перед ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя за договором банківського вкладу С-UAH-106 Короткостроковий-19 від 24 грудня 2014 року, укладеного в рамках Генеральної угоди від 19 травня 2009 року № С-UAH-106, не настав; належним чином оформленого платіжного доручення щодо дострокового повернення вкладу також предявлено не було. Крім того, новий кредитор ОСОБА_1 при укладенні вказаного договору отримав права первісного кредитора разом із тими запереченнями, які ПАТ Укргазпромбанк мало до первісного кредитора, зокрема, постановою Правління Національного банку України № 42/БТ від 22 січня 2015 року встановлено обмеження щодо здійснення операцій ПАТ Укргазпромбанк інсайдерами, а також отримання погашення заборгованості в іншій формі, відмінній від грошової. Також, позивач вважає, що заміна кредитора у вказаному зобов'язанні є неприпустимою, оскільки таке зобов'язання тісно пов'язане з особою кредитора щодо договорів банківського рахунку.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати договір № 03/15 від 19 січня 2015 року передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 1, укладений між ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя та ОСОБА_1, недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ Укргазпромбанк відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ Укргазпромбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Укргазпромбанк ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд фактично обмежився обґрунтуванням лише трьох підстав, з яких позивач звернувся з указаним позовом. При цьому, рішення не містить нормативно-правового обґрунтування підстав, з яких суд не застосував до спірних правовідносин положення законів та інших нормативно-правових актів, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог. Крім того, судом не були враховані обмеження діяльності ПАТ Укргазпромбанк, накладені постановою Правління Національного банку України № 42/БТ від 22 січня 2015 року, а також обсяг прав, що перейшли до нового кредитора, та пряму повязаність ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя з банком, що призвело до помилкових висновків суду та ухвалення незаконного рішення у справі.

Представник ПАТ Укргазпромбанк ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 19 січня 2015 року між ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя та ОСОБА_1 було укладено договір № 03/15 передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку, за умовами якого ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя відступило, а ОСОБА_1 отримав право на вклад за договором банківського вкладу С-UAH-106 Короткостроковий-19 від 24 грудня 2014 року в розмірі 1600000,00 грн. (а. с. 18-19).

Крім того, 19 січня 2015 року сторони підписали акт приймання-передачі прав вимоги, за яким ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя передало, а ОСОБА_1 прийняв документи, які засвідчують права на депозитний вклад у розмірі 1600000,00 грн. за договором банківського вкладу № C-UAH-106 Короткостроковий-19 від 24 грудня 2014 року, що є невідємною частиною Генеральної угоди від 19 травня 2009 року № С-UAH-106 (а. с. 65).

20 січня 2015 року ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя письмово повідомив ПАТ Укргазпромбанк про зміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі вищезазначеного договору банківського вкладу та генеральної угоди (а. с. 20).

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно розяснень, викладених у п. 5 постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Ураховуючи те, що позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, то єдиною підставою для визнання його недійсним в судовому порядку є доведення факту порушення його прав і законних інтересів даним договором.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України ).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. При цьому, заміна кредитора саме у зобовязанні допускається протягом усього часу існування зобовязання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Так, сторонами у справі не оспорюється дійсність договору банківського вкладу С-UAH-106 Короткостроковий-19 від 24 грудня 2014 року, укладеного між попереднім кредитором ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя та банком, та права вимоги на який були передані новому кредитору ОСОБА_1 на підставі оспорюваного договору передачі (відступлення) прав вимоги, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок укладання договору відступлення права вимоги відбулася лише заміна кредитора у зобов'язанні, а саме зобов'язання продовжувало існувати. При цьому, оскільки за умовами договору банківського вкладу у первісного кредитора було право вимоги до банку вимагати повернення депозитних коштів після настання строку виконання зобовязання, то саме це право і буле передано новому кредитору.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Ураховуючи викладене та правову природу договору банківського вкладу, а саме, право вкладника отримати грошові кошти на першу вимогу, що передбачено ч. 1 ст. 1060 ЦК України, а також заборону обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами (ч. 1 ст. 1074 ЦК України), твердження скаржника про недотримання сторонами при укладенні оспорюваного договору відступлення прав вимоги вимог статті 514 ЦК України стосовно дійсності зобов'язання є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були враховані обмеження діяльності ПАТ Укргазпромбанк, накладені постановою Правління Національного банку України № 42/БТ від 22 січня 2015 року Про віднесення публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», не беруться колегією суддів до уваги, оскільки договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 03/15 від 19 січня 2015 року було укладено до прийняття вказаної постанови НБУ, а відтак обмеження встановлені цією постановою не поширюються на спірні правовідносини. Крім того, вказаний договір укладено між ПАТ СК Укргазпромполіс-Життя та ОСОБА_1, а тому дія вказаної постанови не поширюється на спірний договір, стороною якого ПАТ Укргазпромбанк не є.

Що стосується тверджень позивача про те, що заміна кредитора у вказаному зобов'язанні є неприпустимою, оскільки таке зобов'язання тісно пов'язане з особою кредитора, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобовязаннях, нерозривно повязаних з особою кредитора, зокрема у зобовязаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Разом з тим, депозитне зобовязання це грошове зобов'язання, а не особисте зобов'язання з вчинення певних дій, а тому при поверненні вкладу особа кредитора значення не має.

Отже, депозитне зобовязання, права за якими отримав позивач, не є такими, що нерозривно повязані з собою попереднього кредитора, а тому відповідні права могли бути відступлені.

Крім того, як було зазначено вище, зміст зобов'язання (обсяг прав та обов'язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 3-30гс15 від 1 квітня 2015 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

За таких обставин суд першої інстанції у повному обсязі встановивши обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання договору відступлення права вимоги недійсним й обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПАТ Укргазпромбанк.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство повязує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Укргазпромбанк ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Є.В. Болотов

ОСОБА_6