У Х В А Л А

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності на майно, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада

2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року залишено без змін.

29 грудня 2015 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 41, 55, частини другої статті 58 ЦК Української РСР, статей 12 та 50 Закону України «Про власність», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Верховного Суду України від 15 вересня 2008 року та

8 лютого 2012 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, установив, що спірне майно (стояночне місце НОМЕР_1) не відноситься і не відносилось до квартири, право власності на яку набув ОСОБА_8, стояночне місце НОМЕР_1 є самостійним об'єктом права власності, який придбаний ОСОБА_5 за свої особисті грошові кошти на підставі договору купівлі-продажу, а позивач не довів належними доказами фіктивність цього договору з підстав, передбачених частиною другою статті 58 ЦК України; договір дарування майна, до якого входить стояночне місце НОМЕР_1, укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відповідно до вимог чинного законодавства.

Надана заявником для порівняння ухвала Верховного Суду України від 8 лютого 2012 року не може бути підставою для перегляду судового рішення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, оскільки постановлена ним не як судом касаційної інстанції, а в порядку перегляду судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами відповідно до статті 353 ЦПК України в редакції, яка була чинною до 22 жовтня 2010 року.

Ухвалу від 15 вересня 2008 року постановлено Верховним Судом України, як судом касаційної інстанції, у справі про визнання правочинів та свідоцтва про право власності недійсними, визнання права власності на об'єкти нерухомості та відшкодування моральної шкоди. Суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_4 набув право власності на спірну квартиру та це право підлягає захисту шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення; за змістом статті 41 ЦК Української РСР, який діяв на момент укладення договору, та статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а спірний договір був оформлений на відповідачку після виконання позивачем обов'язків по сплаті вартості квартири; ОСОБА_5 ніяких обов'язків за договором зобов'язання про пайову участь у будівництві житла не виконувала; ОСОБА_4 набув право власності на спірну квартиру за договором - зобов'язання про пайову участь у будівництві житла, повністю сплатив її вартість, утому числі стояночне місце, тому його позовні вимоги у частині визнання права власності на стояночне місце № 30 є обґрунтованими; підстави для застосування наслідків, передбачених статтею 267 ЦК України відсутні, оскільки відсутня заява ОСОБА_5 про застосування позовної давності. При цьому, рішення в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на стояночне місце НОМЕР_1 скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд, оскільки до розгляду справи не було залучено власника цього майна ОСОБА_7

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявником на підтвердження вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності на майно, витребування майна з чужого незаконного володіння за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін