У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, визнання незаконними дій та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 зневажливо поставилась до нього, порушила його право на честь та гідність. 22 травня 2012 року ОСОБА_5 надіслала заяву до Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, де вона вказала на те, що він у районі магазину «Рено» по вул. Зеленій у м. Львові підбіг до неї і почав погрожувати, зокрема, паплюжив її різними словами, провокував, махав кульком, обіцяв зробити калікою. У вказаній заяві відповідач просить захистити її від переслідувань ОСОБА_4 Зазначена інформація є неправдою, оскільки в районі автосалону «Рено» і не лише там виставлені відеокамери і якщо б таке могло статися, це було б доказом її слів, але такого не було, що порочить його честь та гідність. Крім того, 25 липня 2012 року ОСОБА_5 поштою направила вдруге заяву до Личаківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якій вказала, що 24 липня 2012 року близько 19 год на розі вулиць Вашингтона та Зеленої ОСОБА_4 підбіг до неї і ображав її різними словами, погрожував, намагався вдарити своїм кульком. У цей день з відповідачем він не зустрічався та не спілкувався.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати дії ОСОБА_5 незаконними, такими, що порочать його честь, гідність та стягнути з останньої на його користь 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 2 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що звернення ОСОБА_5 до правоохоронного органу не може вважатися незаконними діями, що порочать честь та гідність позивача та завдають йому моральних страждань.

Згідно з висновками, викладеними у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР, викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Також у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що відповідно до вимог ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.П. Штелик