Справа № 136/1604/15-ц Провадження № 22-ц/772/75/2016Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 54 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Жданкіна В.В., Медяного В.М.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Калинівського центру зайнятості про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, поновлення реєстрації трудового договору, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2015 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона на підставі трудового договору, який зареєстровано у Калиніському районному центрі зайнятості, з грудня 2011 року працювала на посаді фармацевта у приватного підприємця ОСОБА_3 в аптеці по АДРЕСА_1 в м. Калинівка. 11 серпня 2015 року відповідачем її звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, із зазначенням у наказі: «у зв'язку з винними діями щодо обслуговування грошових коштів, отриманих за реалізацію (продаж) товару, що дають підстави для втрати довіри», про що зроблено запис в її трудовій книжці, у зв'язку з чим Калинівський районний центр зайнятості зняв із реєстрації вищевказаний трудовий договір.

Таке звільнення з роботи позивачка вважає незаконним, оскільки із його підставами вона не згодна: ОСОБА_3 не довів її вину в діях, що стали підставою для втрати довіри, не довів у чому ж полягають її винні дії чи бездіяльність та їх зв'язок з недотримання (порушенням) нею правил обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей в аптеці; письмового повідомлення про намір звільнити її за ініціативою власника їй надано не було, трудову книжку повернуто з порушенням вимог законодавства (13 серпня 2015 року - у центрі зайнятості) та з порушенням законодавства проведено розрахунок по заробітній платі. Також позивачка не погоджується з діями державної служби зайнятості, оскільки зняття з реєстрації трудового договору проводиться за умови подання роботодавцем заяви про зняття трудового договору з реєстрації та надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір рекомендованим листом з повідомленням, підтвердження надіслання позивачці такого повідомлення ОСОБА_3 до центру зайнятості не подано та вона такого повідомлення не отримувала. Такі дії відповідача призвели до глибоких моральних страждань ОСОБА_2

Враховуючи викладене, позивачка вважала свої права порушеними та просила суд визнати незаконним її звільнення, визнати протиправними дії Калиновського районного центру зайнятості щодо зняття з реєстрації вказаного трудового договору, поновити її на роботі на посаді фармацевта приватного підприємця ОСОБА_3 у названій аптеці, зобов'язати Калинівський районний центр зайнятості поновити реєстрацію вказаного трудового договору, стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2015 року позов задоволено частково, зокрема, ухвалено визнати незаконним звільнення ОСОБА_2, поновити її на займаній посаді, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5 025 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду оскаржується в частині задоволених вимог, тому, з огляду на положення ст. 303 ЦПК України, в іншій частині воно не підлягає перевірці щодо його законності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 7 грудня 2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір за яким ОСОБА_2 зобов'язано виконувати реалізацію медичних препаратів та засобів санітарії, гігієни та виробів медичного призначення (а.с. 13 т. 1), у подальшому до цього договору додатковими угодами вносились зміни в частині оплати праці (а.с. 99-100 т. 1). Даний договір 7 грудня 2011 року зареєстровано у Калинівському районному центрі зайнятості центрі зайнятості за № 1. За даним договором ОСОБА_2 працювала на посаді фармацевта в аптеці № 1 ФОП ОСОБА_3, яка заходиться по АДРЕСА_1-А у м. Калинівка.

Згідно посадової інструкції фармацевта ОСОБА_2, яка із нею особисто ознайомлена, є матеріально відповідальною особою, яка приймає участь у прийомі товару, грошових коштів за реалізацію товару, у розподілі товару по місцям його зберігання, забезпечує умови зберігання грошових коштів і медичних препаратів. Кошти, отримані за реалізацію товару, зобов'язана залишати у залі обслуговування (а.с. 77-78 т. 1).

Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом від 5 липня 2011 року № 6, у нічний час з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. стороннім особам у приміщенні аптеки перебувати заборонено (а.с. 66 т. 1).

Наказом ОСОБА_3 від 27 червня 2015 року № 29 вирішено провести ревізію товарно-матеріальних цінностей в аптеці № 1 ФОП ОСОБА_3 (а.с. 104 т. 1). Згідно акту ревізії за період з 2 листопада 2014 року по 28 червня 2015 року встановлено недостачу у розмірі 71 173 грн. 42 коп. (а.с. 103 т. 1).

Наказом ОСОБА_3 від 3 липня 2015 року № 30 вирішено провести ревізію товарно-матеріальних цінностей в аптеці № 1 ФОП ОСОБА_3 (а.с. 164 т. 1). Згідно акту ревізії за період з 28 червня 2015 року по 4 липня 2015 року встановлено недостачу у розмірі 70 658 грн. 04 коп. (а.с. 163 т. 1).

Згідно акту ревізії за період з 4 липня 2015 року по 1 серпня 2015 року виявлено надлишок на суму 197 грн. 19 коп. (а.с. 220 т. 1).

У працівників аптеки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, було відібрана письмові пояснення з приводу виявленої недостачі, на що вказані особи повідомили, що вони ніякого відношення до виявленої недостачі не мають, однак неодноразово бачили та чули, що ОСОБА_2 із власної ініціативи, з невідомих на те підстав, брала гроші, отримані за реалізацію товару, і клала їх або в свою сумку, або виносила у коридор № 2 (а.с. 86-89 т. 1).

Аналогічні пояснення надано ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допитаних у судовому засідання як свідків, повідомлених про кримінальну відповідальність, передбачену за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань.

Згідно акту від 10 серпня 2015 року встановлено, що 10 серпня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано надати пояснення з приводу виявленої нестачі, вилучення нею коштів, отриманих за реалізацію товару, та наявності сторонніх осіб у приміщенні аптеки, що остання відмовилась зробити. Враховуючи пояснення вказаних осіб, виявлену недостачу, відеозапис про присутність в аптеці сторонніх осіб, порушення посадової інструкції та інших зібраних доказів, даним актом було встановлено винні дії ОСОБА_2 щодо обслуговування товарно-матеріальних цінностей, що є підставою для втрати довіри до цього працівника (а.с. 65 т. 1).

Сама позивачка в позовній заяві та в судових засіданнях особисто визнала ту обставину, що вона в присутності інших працівників аптеки брала гроші з каси та відносила частину ранішньої виручки перед здачею зміни, щоб ці кошти докласти у касу на своїй наступній зміні для збільшення суми виручки з метою отримання премії. Такі кошти відносились до кімнати персоналу, а не за межі аптеки. Дані обставини на підстав ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

У позовній заяві позивачка визнала, що 10 серпня 2015 року відповідач повідомив її про звільнення у зв'язку із втратою довіри.

Наказом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 11 серпня 2015 року вирішено звільнити з роботи ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з винними діями щодо обслуговування грошових коштів, отриманих за реалізацію (продаж) товару, що дають підстави для втрати довір'я (а.с. 15 т. 1).

З акту від 11 серпня 2015 року вбачається, що 11 серпня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано отримати наказ про її звільнення, трудову книжку, нараховану заробітну плату і компенсацію за використану відпустку, від чого остання відмовилась (а.с. 79 т. 1).

До вказаного трудового договору внесено відмітку про його розірвання 11 серпня 2015 року на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України і про його зняття з реєстрації 13 серпня 2015 року, також застережено, що працівник при розірванні договору була, але від підпису відмовилась. З акту від 13 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовилась від проставлення свого підпису у трудовому договорі в частині його розірвання (а.с. 73).

Повідомлення від 10 серпня 2015 року про намір звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, суму розрахунку при звільненні, місце отримання трудової книжки та необхідність з'явитись у Калинівський районний центр зайнятості, а також вказаний наказ було направлено відповідачем ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку (а.с. 14 т. 1).

У судовому засіданні сторони повідомили, що позивачка не є членом профспілкової організації, а тому відповідну попередню згоду такої організації, передбачену ч. 1 ст. 43 ЦПК України, не може бути надано.

За результатом розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність звільнення позивачки та поновлення її на роботі, оскільки у наказі не було зазначено, які конкретно винні дії були вчинені ОСОБА_2 Докази надані відповідачем щодо наявності винних дій працівника, що потягли втрату довіри до нього, суд відхилив, як неналежні, оскільки вони не дають можливості визначити за які саме дії вона була звільнена. Задовольняючи ці вимоги, суд, як похідні, задовольнив і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Однак із такими висновками колегія суддів не може погодитись, оскільки з огляду на положення ст. ст. 1, 4, 10, 212-215 ЦПК України відсутність у наказі посилання на вчинення конкретних проступків, що стали приводом для звільнення, сама собою не є підставою для поновлення на роботі, суд має з'ясувати й перевірити фактичні обставини, з якими власником пов'язувалось звільнення, однак суд цього не зробив.

Згідно положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

У пункті 28 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Таким чином, для розірвання договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошовий, товарних або культурних цінностей; винна дія працівника; наявність підстав для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Підставою для звільнення за цією правовою нормою може вважатися лише вмисне або необережне вчинення працівником дій, які могли викликати втрату довір'я до нього як до особи, якій можна ввірити матеріальні цінності. Звільнення працівника через втрату довір'я має ґрунтуватись на конкретних фактах.

Із Переліку посад і робіт, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці і соціальних питань і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, вбачається, що наймані працівники, які працюють на посаді фармацевта, є матеріально відповідальними особами, оскільки з ними власник може укладати договір про матеріальну відповідальність.

ОСОБА_2 є матеріально відповідальною особою, що передбачено її посадовою інструкцією, і в її обов'язки, окрім інших, входить приймати участь у прийомі товару, грошових коштів за реалізацію товару, у розподілі товару по місцям його зберігання, забезпечувати умови зберігання грошових коштів і медичних препаратів, кошти, отримані за реалізацію товару, зобов'язана залишати у залі обслуговування. З тим, що вона є матеріально відповідальною особою позивачка ознайомлена, про що свідчить її власний підпис у її посадовій інструкції.

Таким чином ОСОБА_2 за своїми посадовими обов'язками безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, а тому є особою на яку поширюються положення п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Наявність винних дій позивачки, що призвели до її звільнення, підтверджуються показами свідків, наведеними вище письмовими поясненнями працівників вказаної аптеки та безпосередньо її поясненнями про те, що вона неодноразово виносила кошти, які отримувала від реалізації товару, в підсобне приміщення аптеки із наведеною вище метою. Як вже зазначалось, позивачка була ознайомлена зі своїм обов'язком залишати отримані за реалізацію товару кошти у залі обслуговування, однак, вона навмисно ці кошти виносила до іншого приміщення, чим порушувала свої посадові обов'язки.

Такі дії ОСОБА_2 є безумовною підставою для втрати довір'я до неї як до особи, якій можна ввірити матеріальні цінності, що стало правомірною підставою для звільнення її з роботи.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави вважати звільнення позивачки незаконним, а також - поновлювати її на роботі, стягувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов своїх висновків неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, зокрема, не з'ясував і не перевірив фактичні обставини, з якими власником пов'язувалось звільнення позивачки; порушив норми процесуального права, не взявши до уваги докази, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення, й не надав їм оцінку, та обставини, визнані самою позивачкою; також допустив порушення норм матеріального права, обмежено розтлумачивши положення п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тому рішення суду першої інстанції залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню в частині задоволених вимог, а також у частині стягнення судових витрат, відповідно до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог.

Враховуючи положення ст. 88, ч. 4 ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави судовий збір у розмірі 4555 грн. 32 грн., та відхиляє клопотання його представника ОСОБА_9 про стягнення на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу, оскільки документи на які представник посилається, як на доказ понесених витрат, містять виправлення, та датовані датою, яка ще не настала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2015 року в частині визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а також стягнення судових витрат - скасувати, відмовити у задоволенні цим вимог ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави судовий збір у розмірі 4555 грн. 32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Жданкін

В.М. Медяний