Справа № 159/3048/16-ц
Провадження № 2/159/1146/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 жовтня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Денисюк Т.В.

за участю секретаря Гарбар О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради та органу опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1, як власник житлового будинку по вул. Чигиринська,3 в м.Ковелі, звернулася до суду із позовом про визнання її сина ОСОБА_4 та неповнолітніх онуків ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_4 є сином позивача, та був зареєстрований в спірному помешканні як член сімї позивача. Після одруження у 2008 році він винаймав житло, а згодом побудував будинок у с.Колодниця Ковельського району, де проживає разом із дружиною та дітьми. Однак, син з онуками залишається зареєстрованими в належному їй будинку, що створює перешкоди в отриманні субсидії на оплату комунальних платежів та відповідно обмежує її права власника житла.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 була допитана за правилами допиту свідка та дала суду показання про те, що її син ОСОБА_4 з 2008 року в будинку по вул. Чигиринська,3 в м.Ковелі не проживає. Після одруження він винаймав житло, тому позивач дала згоду на реєстрацію онуки ОСОБА_5 в її будинку. Згодом син побудував будинок в с.Колодниця Ковельського району, де проживає на даний час. Вже в с.Колодниця народився онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, син на той час не оформив своє право власності на будинок в с.Колодниця, тому онук ОСОБА_6 також був зареєстрований на проживання в її будинку. Фактично онуки ніколи не жили з нею, проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3, вона неодноразово відвідувала сина та онуків саме за місцем їх постійного проживання в с.Колодниця. У 2016 році вона звернулась до сина із проханням скасувати свою реєстрацію в її будинку, на що отримала категоричну відмову. Після цієї розмови відносини із сином зіпсувались, тому захистити свої права власника житла вона може лише в судовому порядку. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та представник неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, хоча суд вживав заходів для належного повідомлення відповідачів про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать судові повідомлення.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечив та пояснив, що в складі комісії обстежив умови проживання позивача та встановив, що позивач поживає в будинку по вул. Чигиринська,3 в м.Ковелі разом із своєю мамою ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_4. Онуки разом із позивачем не проживають. Він в телефонному режимі спілкувався із ОСОБА_4 та просив повідомити про місце проживання дітей з метою захисту їх прав, однак отримав відповідь, що сімя проживає там де бажає. Також представник органу опіки та піклування повідомив, що виїздив в с.Колодниця, вул.Польова,35, за адресою, на яку позивач вказує, як на місце проживання сімї сина. Двері помешкання не відчинили, тому акт обстеження умов проживання не був складений.

Представник органу опіки та піклування Ковельської районної державної адмінінстрації в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позову, який необхідно задовольнити.

Керуючись вимогами ст.224 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити у справі заочне рішення.

Судом встановлено, що житловий будинок по вул.Чигиринська, 3 в м.Ковелі належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджено реєстраційним посвідченням №6305 від 22.03.1993 року з посиланням на договір забудови від 03.11.1983 р. та акт приймання будинку в експлуатацію від 28.01.1993 р.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в цьому помешканні з 07.10.2003 року, про що зроблено відмітку у будинковій книзі, аналогічні дані містяться у інформаційному листі адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області.

ОСОБА_8 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в будинку позивача з 07.04.2009 року.

ОСОБА_8 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в будинку з 18.04.2012 року.

Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим будинком.

Частинами 1,4 ст.156 Житлового кодексу України (далі ЖК) визначено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до частини 2,3 ст.64 ЖК до членів сімї належать дружина, їхні діти та батьки.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла (колишній член сімї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 9 ЖК визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що у справах цієї категорії необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Позивач, як свідок, підтвердила суду відсутність відповідача та його дітей за місцем реєстрації понад рік, у звязку з обранням іншого постійного місця проживання.

Показання позивача підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка пояснила суду, що є дочкою позивача та сестрою відповідача. Вона із своєю дитиною також були зареєстровані у позивача, однак знялись з реєстрації, оскільки мати не має можливості оплатити комунальні платежі та у зимовий період економить на опаленні помешкання, через що постійно хворіє. Свідок підтвердила, що відповідач разом із сімєю вже багато років проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, де побудував власний будинок.

Показання позивача та свідка узгоджуються із письмовими доказами у справі, зокрема, згідно інформаційних листів Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області від 15.07.2016 №548/3.2 та від 12.08.2016 року №738 у по господарській книзі за 2014 рік за номером 735/3 зареєстровано право власності ОСОБА_4 на житловий будинок в с.Колодниця, за словами мешканців села він разом із сімєю проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Наведені докази у їх сукупності дають суду підстави визнати відповідача ОСОБА_4 та його неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом за адресою м.Ковель, вул.Чигиринська,3.

Суд зауважує, що в силу вимог частини четвертої ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 разом із своїми дітьми проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, тому визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом позивача не призведе до порушення прав малолітніх дітей.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі сплаченого позивачем при зверненні судового збору (551,20 грн.)

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, статтями 9, 64,156 ЖК України, ст.405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житлом по вул. Чигиринська,3 в м.Ковелі Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в розмірі 551,20 грн.

Відповідачами протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може бути подано заяву про перегляд заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_10