Номер провадження: 22-ц/785/4711/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим в подальшому позовом, в якому остаточно просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь суму коштів у розмірі 87 866,03 грн., яка складається з: - 18% річних за користування грошима за договором позики за період з серпня 2014р. по грудень 2015 р. включно у розмірі 27 508,70 грн.; - 3% річних за період - з серпня 2014 р. по грудень 2015 р. включно у розмірі 4 584,78 грн.; - інфляційні втрати за період - з червня 2014 р. по жовтень 2015 р. включно у розмірі 55 772,55 грн..

ОСОБА_4 свої вимоги мотивував тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2012 р. з відповідачки на його користь було стягнуто борг за позикою, передбачені договором позики 18% річних за період з жовтня 2010 р. по жовтень 2011 р. включно, 3% річних за період з 17.05.2010 р. по 17.10.2011 р..

Під час виконання рішення суду відповідачка частково погасила борг.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 р. з відповідачки на його користь було стягнуто передбачені договором позики 18% річних та 3% річних за період з листопада 2012 р. по листопад 2014 р. включно, а також інфляційні втрати.

Посилаючись на те, що борг у повному обсязі відповідачка так і не погасила, а рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення обовязку відповідачки зі сплати процентів за позикою, вважав необхідним стягнути з відповідачки 18% за користування грошима за позикою, та передбачені ст. 625 ЦК України - 3% річних та інфляційні втрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. У письмових запереченнях на позов посилалася на те, що правовідносини позики припинилися у звязку із закінченням строку дії договору. Тому відсутні підстави для нарахування 18% річних за позикою. 3% річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню не за 19 місяців, а за 17 місяців.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2016 р., з врахуванням ухвали цього ж суду від 05.05.2016 р. про виправлення описки щодо прізвища відповідачки, позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4: 1) сума коштів у загальному розмірі 87 866,03 грн., яка складається з: - 27 508,70 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування грошима за період з серпня 2014р. по грудень 2015 р. включно; 4 584,78 грн. - 3% річних за період - з серпня 2014 р. по грудень 2015 р. включно; - 55 772,55 грн. - інфляційні втрати за період - з червня 2014 р. по жовтень 2015 р. включно; 2) судовий збір у сумі 879,00 грн..

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині стягнення 18% річних за позикою. Просить рішення суду змінити, відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення 18% річних за позикою. Посилається на те, що в оскарженій частині рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник позивача у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду залишити без змін. Посилався на те, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.09.2015 р. № 6-369цс15, за змістом ст. 1049 ЦК України ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики не припиняє обовязку позичальника сплатити проценти за користування коштами, передбачені ст. 1048 ЦК України, та суму передбачену ст. 625 ЦК України, за весь строк користування позиченими коштами до дня їх фактичного повернення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат не оскаржено, тому в апеляційному порядку в цій частині не переглядається (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, яки прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 16, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 в частині стягнення 18% річних за позикою, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини сторін за договором позики не припинилися, оскільки основний борг за позикою відповідачка не погасила. Вимоги позивача про стягнення 18% річних за позикою є обґрунтованими (а. с. 78 - 80).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 18% річних за позикою. Висновки суду відповідають обставинам справи, нормам матеріального (ст. ст. 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1049 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 179, 213, 338 ЦПК України) права. Вказані в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Обставини щодо укладення 27.10.2008 р. між сторонами по даній справі договору позики (а. с. 13 13 зворотня сторона), наявності боргу за позикою встановлені чинними рішеннями Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2012 р. (а. с. 8 9 зворотня сторона) та від 16.10.2014 р. (а. с. 6 7), які мають преюдиційне значення по даній справі (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Пунктом 2 договору позики (а. с. 13 13 зворотня сторона) передбачено, що проценти нараховуються починаючи з дня слідуючого за днем надання позики і до дня, який передує дню фактичного повернення позики.

Встановлено, що станом на час подання позову по даній справі, його розгляду судом відповідачка основний борг за позикою не погасила.

Між сторонами виникли правовідносини щодо сплати передбаченими договором позики процентів за користування грошима.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526, 611 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки беззаперечно встановлено, що надану позику відповідачка не повернула, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі п. 2 договору позики та положень ст. 1048, 1049 ЦК України дійшов правильного висновку про стягнення 18% річних за позикою.

Доводи апелянта про те, що після ухвалення рішення суду від 01.12.2012 р. про стягнення основного боргу та процентів за користування коштів починається стадія з примусового виконання рішення суду, а тому застосування ст. 1048 ЦК України є неможливим, не засновані ні на матеріалах справи, ні на вищевказаних положеннях цивільного законодавства, а тому є неспроможними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: В. М. Гончаренко

ОСОБА_3