Справа № 462/167/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 жовтня 2016 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова:

в складі головуючого судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Львівська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1,М звернулася до суду із позовною заявою, яку уточнила, і в якій просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, право власності на 1/ 2 ідеальну частку, площею 0,03145 га, земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Орельська, 41 загальною площею 0,0629 га.

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач покликається на те, що 04.10.2011 року помер її чоловік ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з 1/ 2 частини житлового будинку № 41, що знаходиться по вул. Орельській у м. Львові. Разом з тим, чоловік позивача був співвласником земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Орельська, 41 площею 0,0629 га. Іншим співвласником земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2 Вищезгадана земельна ділянка була отримана у спільну сумісну власність спадкодавця та відповідача для обслуговування житлового будинку на підставі Ухвали сесії Львівської міської ради № 1415 від 18.12.2007 року. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців немає. У встановлений законом термін позивач звернулася до ОСОБА_4 Львівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. 19.04.2012 року позивач отримала ОСОБА_5 про право на спадщину за законом на 1/ 2 частину житлового будинку № 41 по вул. Орельській у м. Львові. Однак, що стосується правовстановлюючих документів на частину земельної ділянки по вул. Орельській, 41 у м. Львові, співвласником якої був спадкодавець, то нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що державний акт на земельну ділянку виданий на праві спільної сумісної власності і нотаріус не може визначити склад спадкового майна. У звязку із наведеним позивач просить суд позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просить суд позов задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особа Львівської міської ради ОСОБА_6 у судовому засіданні при розгляді спору покликалася на розсуд суду.

Представник третьої особи ОСОБА_4 львівської державної нотаріальної контри ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у ї відсутності, при вирішенні справи покликається на розсуд суду.

У звязку із повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів.

Суд, заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 3 травня 1949 року. Після укладення шлюбу ОСОБА_8 присвоєно прізвище «Митник».

Ці обставини обєктивно стверджуються ОСОБА_5 про укладення шлюбу (а.с.6) серії І-СГ № 324201, актовий запис № 3969 від 20 листопада 1975 року.

Встановлено, що ОСОБА_3 помер 04 жовтня 2011 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 265848, актовий запис № 4956 від 05 жовтня 2011 року.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Зі змісту ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Встановлено, що інших спадкоємців, які б звернулися із заявою про прийняття спадщини, окрім позивача, після смерті немає (а.с. 67-90).

ОСОБА_5 про право на спадщину за законом від 19 квітня 2011 року (а.с.7) вбачається, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем майна ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 04 жовтня 2011 року є його дружина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається 1/2 (однієї другої) частини житлового будинку № 41 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться на вулиці Орельській у м. Львові, що належала спадкодавцю на підставі ОСОБА_5 про право на спадщину, виданого Пятою львівською державною нотаріальною конторою 20 травня 1969 року за р. № 2164

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачу не було видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну частку земельної ділянки розташованої за адресою м. Львів, вул. Орельська, 41, оскільки нотаріусом неможливо встановити склад спадкового майна, бо частки співвласників ділянки є невизначеними.

Ця обставина обєктивно стверджується ОСОБА_4 львівської держаної нотаріальної контори за вих. № 26/02-14 від 12.01.2016 року (а.с. 8) постановою про відмову у видачі свідоцтва про спадшину (а.с. 102-103) та Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 560390 від 09 жовтня 2009 року (а.с.10).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно до ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У відповідності до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

З матеріалів справи встановлено, що ідеальні частки співвласників земельної ділянки не визначені, домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не досягнуто, поряд з цим не встановлено обставин, які б давали підстави для відступлення від рівності часток співвласників, тому суд виходить з того що їх частки є рівними, тому до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить 1/ 2 частка земельної ділянки.

Оскільки ОСОБА_3 помер, а позивач, як спадкоємець бажає оформити свої права на спадкове майно після смерті чоловіка, тому єдиними способом захисту права власності позивача на спадкове майно є визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 58, 59, 60, 213, 224-226 ЦПК України, 368, 370, 1216, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261 ЦК України, ст.ст. 89, 120 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, право власності на 1/2 ідеальну частку, площею 0,03145 га, земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Орельська, 41 загальною площею 0,0629 га.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішенням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:(підпис). З оригіналом згідно.

Суддя Кирилюк А.І.