АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2474/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2295/16Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Полтавської міської ради, за участю третіх осіб: комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2", Управління майном комунальної власності міста про визнання права спільної сумісної власності на квартиру за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги мотивували тим, що 09.02.1972 року позивач ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в житлово-експлуатаційну контору № 9 м.Полтава, де за час роботи отримав службову квартиру, розташовану за вказаною вище адресою. 04.09.1973 року останній зареєстрував своє місце проживання у цій квартирі, а 28.07.1975 року звільнився із ЖЕК № 9 за власним бажанням, однак дану квартиру не залишив та продовжив у ній проживати по теперішній час. Будь яких дій про примусове виселення його із квартири ЖЕК № 9 не вчиняв. Позивач ОСОБА_2 являється сином позивача ОСОБА_3 та зареєстрований як член сімї останнього у вказаній вище квартирі із 28.11.1973 року. У зв'язку із призовом для проходження військової строкової служби у період часу із 24.09.1991 року по 02.12.1994 року ОСОБА_2 був знятий із реєстраційного обліку, однак із 02.12.1994 року постійно проживає у даній квартирі. За викладеного, на думку позивачів, у них виникло право набуття права спільної сумісної власності на квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 липня 2016 року вказаний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, подавши на нього апеляційну скаргу.

Апелянт вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим, так як місцевий суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Таким чином, ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що протоколом № 10 засідання виконавчого комітету Октябрської районної ради депутатів трудящих м. Полтави від 28.08.1973 року вирішено звільнену квартиру по АДРЕСА_1, де проживала ОСОБА_4 надати ЖЕК -9 як службову для поселення двірника. (а.с.6).

Із виписки протоколу № 20 розширеного засідання адміністрації ЖЕК 9 від 29.08.1973 слідує, що квартиру АДРЕСА_1, постановлено закріпити як службову за ОСОБА_3 (а.с.8).

29.08.1973 року укладено договір «Про надання в користування службової жилої площі для працівників ЖЕКа», згідно якого службову квартиру АДРЕСА_1 надано ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно довідки ЖЕО № 2 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано: ОСОБА_3 із 07.09.1973 року, ОСОБА_2 із 02.12.1994 року та ОСОБА_5 із 11.12.2013 року. В даній довідці зазначено форму власності квартири як комунальну, службову (а.с.11).

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зі змісту ст.344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Аналогічні роз'яснення містить п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно якого, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відсутні підстави для набуття права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки останні є користувачами службового приміщення, а власником спірної квартири є територіальна громада м. Полтави. Крім того, право користування вказаною квартирою у позивачів виникло на підставі договірних відносин, пов'язаних із наймом цієї квартири та не припинилося на даний час.

Разом з тим, у договорі від 29.08.1973 року не було визначено строку його дії, а, оскільки позивачі продовжують користуватися спірною квартирою та оплачувати її, то припинення трудових відносин між ОСОБА_3 та ЖЕК - 9 не є підставою для припинення договору найму житлового приміщення.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування ч.4 ст.344 ЦК України для набуття права на квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, з жодного доказу не вбачається, що відповідач - виконавчий комітет Полтавської міської ради не визнав, оспорив або порушив право позивачів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішеннясуду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, закон, який їх регулює та вірно обґрунтував мотиви відмови в задоволенні позову.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не підтверджують належним доказами їх неправомірність, виходячи з вищевикладених обставин та оскільки зводяться до помилкового власного тлумачення позивачами норм права.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 липня 2016 року судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 314, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : ______________ Панченко О.О.

Судді: ______________ Пікуль В.П. _____________ Прядкіна О.В.