Справа № 183/7423/15
Провадження № 2/183/528/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

за участю секретаря - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монашко Ніна Петрівна про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 та присадибних земельних ділянок, площею 0,33 га та 0,25 га що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_5 залишила заповіт, посвідчений 24 грудня 1993 року секретарем виконавчого комітету Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, згідно якого вищезазначений житловий будинок заповіла йому, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах, проте свідоцтво про право власності на житловий будинок ОСОБА_5 за життя не отримала. Сестри позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до нотаріальної контори із заявами про відмову від одержання свідоцтва про право на спадщину на його користь.

Він звернувся з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_5, однак приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області йому відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв'язку з пропущенням строку прийняття спадщини.

На день смерті ОСОБА_5 позивач проживав разом з нею у спадковому будинку, вважав, що фактично прийняв спадщину. Весною 1998 року він посадив город, в садку посадив дерева, кущі смородини та відремонтував паркан. В кімнаті будинку поклеїв шпалери, пофарбував у всьому будинку вікна, в сінях постелив лінолеум та відремонтував стелю. У зв'язку з чим, в остаточній редакції позовної заяви, просив суд: встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок загальною площею 43,3 м2, житловою - 28,3 м2, з господарчими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті його матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку 0,58 га (0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 та 0,33 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_3), яка розташована на території АДРЕСА_1 для ведення підсобного господарства та обслуговування житлових і господарських будівель на підставі Державного акту серії НОМЕР_4 на право приватної власності на землю.

У судове засідання позивач та його представник - адвокат Медведовська Л. М. не з'явились, представником позивача надано суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій також, уточнений позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також підтримав позовні вимоги.

Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монашко Ніна Петрівна в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, надали суду окремі заяви про розгляд справи за їх відсутності, претензій на майно після смерті їх матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не мають.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_6, виданого Голубівською сільською Радою народних депутатів, ОСОБА_5 на підставі рішення XIV сесії ХХІ скликання Голубівської сільської Ради народних депутатів від 23 грудня 1993 року надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,58 га, розташовану на території с. Голубівка Голубівської сільської ради, для ведення підсобного господарства та обслуговування житлових та господарських будівель (а.с. 11). Із загальної площі земельної ділянки, зазначеної в Державному акті, земельна ділянка площею 0,25 га виділена для обслуговування житлових і господарських будівель (кадастровий номер НОМЕР_2), а земельна ділянка площею 0,33 га - для ведення підсобного господарства (кадастровий номер НОМЕР_3) (а.с. 19-21, 82-84).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, відданим 16 січня 1998 року виконкомом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 14, 75).

За життя ОСОБА_5 24 грудня 1993 року склала заповіт, посвідчений секретарем Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Гаврильченко В. Л., згідно якого житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, який належить їй на праві особистої власності, заповіла ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях (а.с. 13, 70).

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, власником будинку, загальною площею 43,3 м2, житловою площею 28,3 м2, зазначена ОСОБА_5 та він в цілому складається з: будинок - А, сені - а, сарай - Б, колодязь - К, ворота № 1, калитка № 2, 1958 - 1990 років побудови (а.с. 7-9).

Правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, виникли до набрання законної сили ЦК України 2004 року, тому діють норми ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно ст. 529 ч. 1 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи, яка надійшла від приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н. П. на адресу суду, ОСОБА_1 09 вересня 2015 року звертався до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, оскільки він фактично прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем (а.с. 65), 03 вересня 2015 року із заявами до нотаріуса звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно яких вони в шестимісячний термін до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право на спадщину отримувати не будуть, із заявами про поновлення терміну на прийняття спадщини до суду звертатись не будуть, претензій матеріального характеру до спадкоємця не мають та не заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я спадкоємця ОСОБА_1 (а.с. 66, 67).

Постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монашко Н. П. від 04 вересня 2015 року № 54/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку з пропущенням терміну для подачі заяви (а.с. 10).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 за життя ОСОБА_5 і по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав з нею за адресою: АДРЕСА_1, вів з нею спільне господарство, після її смерті вступив в управління та володіння вказаним спадковим домоволодінням та всім майном, яке знаходилося в ньому, тобто виконував дії, які свідчать про фактичне прийняття ним спадщини та на даний час ОСОБА_1 проживає за вищезазначеною адресою (а.с. 22, 57). Зазначене відповідає вимогам ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), відповідно до якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, коли він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; подав в державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже, суд дійшов висновку, що з урахуванням ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 54, 58, 59 ЦК Української РСР 1922 року, що діяв на момент завершення будівництва спірного житлового будинку, предмет приватної власності можуть становити будівлі, власники яких мають право володіти, користуватись, розпоряджатись ними та вимагати усунення всяких порушень їх прав. Указом Президії Верховної ради СРСР "Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків" від 26 серпня 1948 року передбачено право кожного громадянина збудувати для себе на праві приватної власності жилий будинок з відведенням йому у безстрокове користування земельної ділянки. Даною Постановою також передбачено, що збудовані на відведених земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

Згідно з п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж", затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24 червня 2011 року (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, згідно витягу з рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 8 від 09 березня 1987 року "Про признання права власності на житлові будинки", наданого суду в копії, на підставі Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року "Про порядок державного обліку житлового фонду", ОСОБА_5, за порядковим номером 325, признано право особистої власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, власником будинку, загальною площею 43,3 м2, житловою площею 28,3 м2, зазначена ОСОБА_5 та він в цілому складається з: будинок - А, сені - а, сарай - Б, колодязь - К, ворота № 1, калитка № 2, всі будівлі та споруди побудовані до 1992 року (а.с. 14-16).

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджений факт належності на праві приватної власності ОСОБА_5 зазначеного вище нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, розміром 0,58 га, спадкоємцем якої є ОСОБА_1, який має право на зазначене майно в порядку спадкування за заповітом та за законом, інші спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились від спадщини, матеріали спадкової справи доказів наявності інших спадкоємців за законом чи заповітом, які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини не містять, доказів на підтвердження переходу права власності спадкового майна після смерті спадкодавця матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і за позивачем належить визнати право власності на житловий будинок, в порядку спадкування за заповітом та на земельну ділянку, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: будинок - А, загальною площею 43,3 м2, житловою площею 28,3 м2, сені - а, сарай - Б, колодязь - К, ворота № 1, калитка № 2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку, площею 0,58 га (0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2, 0,33 га - для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер НОМЕР_3), яка розташована на території с. Голубівка Голубівської сільської ради, для ведення підсобного господарства та обслуговування житлових та господарських будівель на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_4, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_6, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні -

з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна