Справа № 168/561/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О.Й.
Провадження № 22-ц/773/1414/16 Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Кирилюк О.О.

з участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Волинське обласне бюро медико-соціальної експертизи про встановлення факту захворювання за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу судді Старовижівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Старовижівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Волинське обласне бюро медико-соціальної експертизи про встановлення факту захворювання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на їх незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення при її постановленні судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати та направити справу для нового розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції у своїй заяві ОСОБА_1 просить встановити факт його захворювання, а саме глухоти лівого вуха, яке виникло у нього в період до досягнення 18 річного віку. Зазначає, що є інвалідом ІІ групи загального захворювання, а встановлення даного факту необхідно для визнання його інвалідом з дитинства.

З листа Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ від 29.06.2016 р. № 250/06 вбачається, що ОСОБА_1 оглянутий МСЕК 01.1999 року (у віці 35 років) і був визнаний інвалідом ІІІ групи від загального захворювання з приводу дискогенної радикулопатії. Його стан погіршився з 2006 року і після дообстеження у умовах стаціонару був визнаний інвалідом ІІ групи від загального захворювання. Вертеброгенна лівобічна люмбоішіалгія, нерізко виражений корінцевий синдром. Також зазначено, що медичних документів закладів охорони здоров'я, які свідчать про початок захворювання до 18-річного віку в медико-експерній справі немає.

Волинське обласне бюро медико-соціальної експертизи листом від 27.07.2016 р. № К-4/6/3 роз'яснило, що з цих же причин підстав для зміни категорії інвалідності з загального захворювання на інвалідність з дитинства немає.

Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження судом розглядаються справи встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в Поставнові №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Зокрема, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причини і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи.

Порядок оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій встановлений Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року.

Тобто питання часу настання інвалідності належить виключно до компетенції медико-соціальних експертних комісій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту захворювання, оскільки встановлення факту отримання заявником захворювання, яке призвело до інвалідності з дитинства до виповнення 18-го віку, не належить до компетенції суду, а здійснюється відповідними органами у спеціально встановленому законом порядку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: