Номер провадження: 88-ц/785/23/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні будинком за адресою: вул.Восточна, 12, с. Великодолинське, Овідіопольський район Одеська область, шляхом виселення, зняття з обліку прописки та зобов`язати останніх не чинити перешкоди у користуванні будинком, мотивуючи це тим, що згідно з нотаріально посвідченими договорами дарування від 23 квітня 2014 року, укладеними між нею та ОСОБА_5, зареєстрованими у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.04.2014 р., вона є власником жилого будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Восточна,12. У порядку здійснення своїх прав власника будинку вона бажає зі своєю сімєю вселитися в будинок, але відповідачі в порушення ст. ст. 317,319 ЦК України перешкоджають їй у користуванні цим майном, добровільно звільнити житловий будинок відмовляються.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.07.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зобовязано ОСОБА_3 і ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належним їй на праві власності жилим будинком, розташованим по вул. Восточна,12 в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області та виселено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з цього будинку.

На зазначене рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року, Апеляційна скарга ОСОБА_4 - задоволена частково. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року за нововиявленими обставинами вказуючи, що було скасоване рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області від 26.02.2015 року.

Розглянувши матеріали справи, колегія приходить до наступного.

Скасовуючи рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року та ухвалюючи 26.02.2015 року рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог, суд апеляційної інстанції зазначив, що спірний жилий будинок, що розташований по вул. Восточна,12 в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області належав на праві власності ОСОБА_5, членами сім`ї якого були ОСОБА_3М,. дружина та ОСОБА_4 син.

Як члени сімї колишнього власника жилого будинку ОСОБА_5 відповідачі правомірно поселились в цей будинок і набули право користування ним, але після припинення права власності ОСОБА_5 на жилий будинок та набуття права власності на це майно позивачкою, припинилося їх право на користування жилим будинком, вони не були і не є членами сімї позивачки.

Жилий будинок належав на праві власності ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 23.04.2014 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, остання набула та зареєструвала в установленому законом порядку право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Восточна,12 в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області (а. с. 15-22);

Відповідачі перешкоджають позивачці з сім`єю у вселенні у належний їй будинок.

Задовольняючи позов , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, як члени сімї колишнього власника жилого будинку ОСОБА_5, правомірно поселились в спірний будинок і набули право користування ним, але після припинення права власності ОСОБА_5 на жилий будинок та набуття права власності на це майно позивачкою, припинилося їх право на користування жилим будинком, оскільки не були і не є членами сімї позивачки. (а. с. 45-51).

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погодився з наступних підстав.

В розумінні ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності, право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 383 ЦК України власник житлового будинку квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином законодавством передбачені способи та механізм захисту прав власника.

Як вбачається під час розгляду справи у районному суді, прокурор Овідіопольського району Одеської області вступив у справу з метою захисту інтересів малолітньої дитини. Під час розгляду справи позиція прокурора полягала у тому, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладений договір дарування будинку, де мешкає неповнолітня дитина разом із своїм батьком ОСОБА_4 сином дарувальника. При цьому при укладенні договору дарування будинку ОСОБА_5 не було отримано дозвіл органу опіки та піклування, чим були порушені права малолітньої дитини, для якої вказаний будинок є єдиним житлом.

Клопотання прокурора про залучення органу опіки та піклування до участі у справі судом залишено без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На вказане районний суд уваги не звернув та не перевірив доводи прокурора і відповідача ОСОБА_4, не з`ясував у прокурора про намір оскаржити дійсність договору дарування на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на будинок, не роз`яснив відповідачам про можливість оскарження ними договору дарування, не надав розумний строк для корегування ними своєї правової позиції з урахуванням їх заперечень та ухвалив рішення про усунення перешкод власнику та виселення із будинку колишніх членів сім`ї колишнього власника серед яких був ОСОБА_4 який мешкав у спірному будинку разом із своєю малолітньою дитиною.

В засіданні судової колегії прокурор просила зупинити провадження у справі до розгляду заявленого прокурором Овідіопольського району Одеської області позов в інтересах малолітньої дитини до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору дарування від 23.04.2014 року недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення зупинено до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі за позовом прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2014 року у задоволенні позову прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року апеляційну скаргу представника неповнолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7, а також заступника прокурора Одеської області, який приєднався до апеляційної скарги задоволено. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення вимог прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Визнано недійсним договір дарування від 23.04.2014 року за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар будинок № 12 по вул. Восточній 12 в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції зазначив, що немає підстав для задоволення позову ОСОБА_2, яка відповідно до ухваленого судового рішення, що вступило в законну силу, набула право власності за договором дарування, який укладений з порушенням законодавства і визнаний судом недійсним.

Разом з тим апеляційний суд роз`яснив учасникам судового процесу по даній справі, що скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року про задоволення вимог прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 та визнання недійсним договору дарування від 23.04.2014 року за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар будинок № 12 по вул. Восточній 12 в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області і залишення в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року є підставою для перегляду рішення апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення за ново виявленими обставинами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справї від 15 липня 2015 року (а.с. 178-180) скасоване рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року про задоволення вимог прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 та визнання недійсним договору дарування від 23.04.2014 року за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар будинок № 12 по вул. Восточній 12 в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області та залишено в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року.

Частиною 1 ст.361 ЦПК України визначено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у звязку з нововиявленими обставинами. Відповідно до ч.2 п.3 зазначеної статті, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у звязку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Оскільки рішення апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2015 року про задоволення вимог прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_6 та визнання недійсним договору дарування від 23.04.2014 року за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар будинок № 12 по вул. Восточній 12 в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області на яке як на підставу для відмови в задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог посилався апеляційний суд Одеської області ухвалюючи рішення від 26.02.2015 року було скасоване, колегія вважає, що наявні підстави для скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року за нововиявленими обставинами.

Колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року про задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, правомірно посилався на те, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та з врахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення прав власності особи на будинок припиняє право членів сім'ї на користування цим будинком.

Права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 23.04.2014 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, остання набула та зареєструвала в установленому законом порядку право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Восточна,12 в смт. Великодолинське Овідіопольського району. (а.с. 15-22)

Договір дарування жилого будинку в установленому законом порядку не оспорений та не визнаний недійсним.

Жилий будинок належав на праві власності ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_3 колишня дружина ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_4 син ОСОБА_5

Як члени сімї колишнього власника жилого будинку ОСОБА_5 відповідачі правомірно поселились в цей будинок і набули право користування ним, але після припинення права власності ОСОБА_5 на жилий будинок та набуття права власності на це майно позивачкою, припинилося їх право на користування жилим будинком, вони не були і не є членами сімї позивачки.

Заперечення відповідачів про відсутність у них іншого житла не може бути законною підставою для обмеження прав позивачки як власника жилого будинку.

Крім того, заперечення ОСОБА_3 про відсутність у неї іншого житла спростовуються технічним паспортом та рішенням Іллічівського міського суду від 21.03.2010 р., з яких слідує, що на праві власності ОСОБА_3 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги на тривалість проживання відповідачів в належній позивачу квартирі, а також те, що виселяючи відповідачів, суд першої інстанції неправомірно виселив і неповнолітнього сина ОСОБА_4 ОСОБА_8 не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції правомірно зазначив, що як члени сімї колишнього власника жилого будинку ОСОБА_5 відповідачі правомірно поселились в цей будинок і набули право користування ним, але після припинення права власності ОСОБА_5 на жилий будинок та набуття права власності на це майно позивачкою, припинилося їх право на користування жилим будинком, вони не були і не є членами сімї позивача, проживання неповнолітнього ОСОБА_8 є похідним від проживання його батька.

Верховний Суд України 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 висловив правову позицію в який зазначив, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Враховуючи наведене колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 та скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 365, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року за нововиявленими обставинами задовольнити.

Скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 26.02.2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

ОСОБА_9

ОСОБА_10