АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4533/16 Справа № 205/5205/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Єлізаренко І.А., Куценко Т.Р.

При секретарі Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, Управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, Головного управління держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Дніпропетровської міської ради, Управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, Головного управління держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка з 1998 року, проте, у звязку з допущеними помилками в Державному акті на право приватної власності на землю та в рішенні №91 виконавчого комітету Таромської селищної Ради народних депутатів від 19.06.1998 р. у неї виникли труднощі з належним оформленням права власності.

У зв'язку з чим просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії Д*№017038 від 11.09.1998 р., виданий на ім'я «ОСОБА_3 Єв_тафієвни та скасувати запис про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №017038 від 11.09.1998 р. Також просить скасувати рішення №91 виконавчого комітету Таромської селищної Ради народних, депутатів від 19.06.1998 р., в частині передачі у власність земельної ділянки 0,0748 адресою м. Дніпропетровськ, сел. Таромське, вул. Курако, буд. №11 на ім'я ОСОБА_3 та визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0748 га, що розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, сел. Таромське, вул. Курако, буд. №11 за ОСОБА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, Управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, Головного управління держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії Д*№017038 від 11.09.1998 р., виданий на ім'я «ОСОБА_3 Єв_тафієвни та скасувати запис про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №017038 від 11.09.1998 р.

Скасовано рішення №91 виконавчого комітету Таромської селищної Ради народних, депутатів від 19.06.1998 р., в частині передачі у власність земельної ділянки 0,0748 адресою м. Дніпропетровськ, сел. Таромське, вул. Курако, буд. №11 на ім'я ОСОБА_3.

Визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0748 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, сел. Таромське, вул. Курако, буд. №11 за ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення №91 виконавчого комітету Таромської селищної Ради народних депутатів від 19.06.1998 р та додатку до нього ОСОБА_2, була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0748 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, сел. Таромське, вул. Курако, буд. №11 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 7-9).

Згідно акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*N3006 ОСОБА_2, на підставі рішення №91 виконавчого комітету Таромської селищної Ради народних депутатів від 19.06.1998 року передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0748 га. в межах згідно планом для обслуговування житлового будинку №11 по вул. Курако в м. Дніпропетровську (а.с.10).

26.10.12 р. з Управління Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області позивачка отримала лист №6/52/017-24.10.12, в якому повідомлялося, про допущену помилку в Державному акті, і для вирішення цього питання і подальшої роботи її заява направлена до ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру».

24 жовтня 2012 року позивачка звернулася до управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області з заявою, щодо заміни Державного акту, у зв'язку з допущенням помилки в ньому при написанні по-батькові замість «Євстафіївна» зазначено «Євтафієвна» та листом від 29 квітня 2013 року за №М-1404/09 їй роз'яснено, що чинним законодавством не передбачено внесення змін, виправлень до Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.11,13).

Як вбачається з копії паспорту позивача (а.с.6) її прізвище ім'я по-батькові "М'ясоєдова Людмила Євстафіївна», а в додатку до рішення №91 виконавчого комітету Таромської селищної Ради народних депутатів від 19.06.1998 року, було допущено помилку при написанні по-батькові позивачки, а саме замість «Євстафіївна» зазначено «Евстафіївна». Також встановлено, що в акті на право приватної власності на змелю серії ДП Д*N3006 допущено помилку при написанні по-батькові позивачки, а саме замість «Євстафіївна» зазначено «Євтафієвна».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив з положень ч. 1 ст.15 та ст. 392 ЦК України, які вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а також з того, що в Державному акті на право приватної власності на землю міститься невірний запис «по-батькові» власника та Інструкція, якою передбачалася процедура видачі нового державного акта на землю, втратила чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09.09.2013 року № 537.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, відповідно до вищевказаних норм, орган місцевого самоврядування приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність, а не суд.

Крім того, відповідно до п. 26 Постанови КМУ від 22.06.2011 року № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як видно державний акт на право приватної власності на землю серії Д*№017038 від 11.09.1998 р. виданий на підставі рішення №91 виконавчого комітету Таромської селищної Ради народних депутатів від 19.06.1998 року, в якому під час оформлення були допущені описки, належить позивачці, проте, суд не звернув уваги на те, що визнання державного акту недійсним та скасування рішення виконкому перешкоджає визнанню права власності особи на земельну ділянку у порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України, оскільки таке право особи підлягає захисту, з урахуванням вимог ст.ст. 116,128 ЗК України, при наявності у нього такого права, яке оспорюється.

Вирішуючи питання, суд на вказані обставини справи уваги не звернув, не зазначив підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, для визнання державного акту недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, не передбачив, що визнання державного акту недійсним та скасування рішення виконавчого комітету фактично позбавить позивачку права на земельну ділянку та не звернув уваги на те, що згідно земельного законодавства, орган місцевого самоврядування приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність, а не суд.

З урахування того, що в рішенні виконкому та в акті на право власності на землю допущені описки, які не є підставою для визнання недійсними зазначених документів, суд не перевірив правильність обрання ОСОБА_2, з урахування вимог ст. 16 ЦК України, способу захисту свого цивільного права.

Доводи апеляційної скарги Дніпропетровської міської ради про те, що позовні вимоги про визнання державного акту недійсним та скасування рішення виконавчого комітету повинні бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ №3 " Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013 року, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, Управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, Головного управління держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: