У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Онищенко О.І.
при секретарі:Шевченко М.О.
за участю:представника позивача Бороди А.В., представників відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2016 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про переведення прав і обов'язків покупця за договором, зміну рішення, визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2016 року відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» про переведення на позивача прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу № 1931 від 30.06.2015, укладеним між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., предметом якого є частина нежитлових приміщень в будівлі під літерою «А-2» (ліве крило на першому поверсі), загальною площею 154,0 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1; зміну рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. щодо державної реєстрації права власності за ОСОБА_10 на адмінбудівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 972,4 кв.м, шляхом внесення державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційною служби Чернігівського міського управління юстиції запису про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_10 на нежитлові приміщення в будівлі під літерою «А-2» (ліве крило на першому поверсі), загальною площею 154,0 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1; визнання за ТОВ «Транс Лайн Груп» права власності на 1/5 частину нежитлових приміщень в будівлі під літерою «А-2» (ліве крило на першому поверсі), загальною площею 154,0 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 із стягненням з ТОВ «Транс Лайн Груп» на користь ОСОБА_9 суми вартості вказаної частини нежитлових приміщень в розмірі 74 057,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції і задовольнити позов ТОВ «Транс Лайн Груп» до ОСОБА_9 і ОСОБА_10 На думку позивача рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «ТРАНС ЛАЙН ГРУП» є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач вказує на невідповідність рішення суду вимогам статей 213, 215 і 10 ЦПК України. Крім того, на думку позивача, висновок суду про те, що у разі задоволення вимог позивача буде порушене передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод фундаментальне право ОСОБА_9, як власника майна, на мирне ним володіння та фактичний виділ частки з майна без відповідної на те волі власника не відповідає іншій позиції чинного законодавства України. Позивач звертає увагу на ст. 777 ЦК України і вважає, що встановлене законодавцем обмеження права власника майна, переданого у найм (оренду), щодо розпорядження таким майном ґрунтується на розумних та справедливих критеріях. Також позивач на підтвердження своїх вимог про скасування рішення суду першої інстанції посилається на рішення Конституційного Суду України від 10 грудня 2009 року № 31-рп/2009.

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу. Представники відповідачів скаргу не визнали.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судом встановлено, що 27 січня 2015 року між ФОП ОСОБА_9 та ТОВ «Транс Лайн Груп» був укладений договір оренди частини нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою м. Чернігів, вул. Кільцева, будівля № 3, поверх 1-й, ліве крило для розміщення офісу ТОВ «Транс Лайн Груп», а орендар зобов'язується оплачувати своєчасно орендодавцю плату за користування за встановленою орендодавцем ціною. Об'єкт оренди являє собою приміщення загальною площею 150,0 кв.м, позначене на технічному плані Літера А-2 (ліве крило). Строк оренди встановлювався з 27 січня 2015 року по 31 січня 2016 року (а.с. 10-11 т. 1). Листом № 82 від 03 липня 2015 року ОСОБА_9 повідомила ТОВ «Транс Лайн Груп» про те, що в зв'язку зі зміною власника адмінбудівлі по АДРЕСА_1, просить вважати договір оренди № б/н від 27 січня 2015 року розірваним та пропонує укласти договір оренди на тих же умовах з новим власником (а.с. 12 т. 1). Згідно з відомостями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності на адмінбудівлю за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 972,4 кв.м, належить ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. (а.с. 9 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Транс Лайн Груп», суд першої інстанції виходив із засад непорушності права приватної власності, гарантованих ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», а також з того, що позивач у цьому випадку не мав переважного права на придбання майна, яке продавалось, виходячи з аналізу норм статей 656, 657 і ч.1 ст. 364 ЦК України.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам і вимогам закону. Судом правильно застосовані ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» та названі вище норми матеріального права національного законодавства, які регулюють правовідносини щодо права розпорядження власника своїм майном та виділу частки у майні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між відповідачами 30 червня 2015 року укладено договір-купівлі-продажу в цілому нежитлового приміщення за адресою вул. Кільцева,3 у м. Чернігові. Позивач просить переведення прав і обов'язків покупця за цим договором на 1/5 частину нежитлового приміщення, площею 154 кв. м , і визнання за ним права власності на 1/5 частину, тобто на частину об'єкта , який був предметом договору купівлі-продажу. Переважне право наймача, що встановлене частинами 1 і 2 ст. 777 ЦК України, діє тільки при інших рівних умовах. Лише за рівних умов, запропонованих наймачем та іншою особою, перевага на укладення договору має бути надана наймачеві. Із змісту позову вбачається, що позивач, як наймач майна, який до цього користувався майном, пропонує придбання лише частини об'єкту продажу, що не можна визнати рівними умовами із запропонованими покупцем за укладеним договором купівлі цілої будівлі. Отже, доводи позивача щодо безпідставного незастосування судом ч.2 ст. 777 ЦК України, не спростовують висновків суду.

Виходячи з наведеного, суд не мав правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Транс Лайн Груп» про переведення прав покупця і, відповідно, решти вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2016 року в частині відмови у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» про переведення прав і обов'язків покупця за договором, зміну рішення, визнання права власності залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: