АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/592/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23,47 Красюк Г. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" - Смирнова Бориса Борисовича на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" про визнання недійсним договору оренди землі та повернення власнику земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до СПОП "Агро-Шанс" про визнання недійсним договору оренди землі та повернення власнику земельної ділянки.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона 08 грудня 2004 року стала власником земельної ділянки площею 1,17 га, яка розташована в адміністративних межах Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08 грудня 2004 року.

01 січня 2010 року вона уклала договір оренди землі з СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин Шполянського району Черкаської області на строк 10 років зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь, яка вноситься орендарем у формі та розмірі згідно Додатку до договору, але не пізніше 30 грудня кожного року, а форма орендної плати грошова, що встановлено розділом 4 Договору оренди землі.

Зазначала, що договір оренди вона не підписувала, а хто вчинив підпис в графі «Орендодавець» від її імені їй не відомо. Крім того, договір оренди землі не зареєстрований, на той час, у Шполянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», відповідно у Державному реєстрі земель відсутній запис.

Акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду та акт визначення меж земельної ділянки оформлений без зазначення дати та без її підпису.

18 серпня 2015 року вона письмовою заявою повідомила директора СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району про те, щоб після збору врожаю 2015 року її земельні ділянки «НОМЕР_2» та «НОМЕР_3» площею 1,17 га кожна не обробляли, оскільки вона має намір обробляти їх одноосібно. Відповіді на який вона так і не отримала.

Неодноразово змінюючи свої позовні вимоги, остаточно просила визнати договір оренди землі, укладений 01 січня 2010 року між нею та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району - недійсним та зобов'язати відповідача СПОП «Агро-Шанс» повернути належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,17га.

Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено повністю.

Визнано договір оренди землі, укладений 01 січня 2010 року між ОСОБА_7, як орендодавцем та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин Шполянського району Черкаської області як орендарем на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь недійсним.

Зобов'язано СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин Шполянського району Черкаської області в особі Чеголі С.Г.повернути ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1,17 га, розташовану в межах Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 08 грудня 2004 року.

Не погоджуючись з рішенням суду представник СПОП "Агро-Шанс" - Смирнов Б.Б. подав апеляційну скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції рішення суду не обґрунтував належними та допустимими доказами та нормами матеріального права, не повно і не всебічно з'ясував обставини, на які посилався позивач.

Крім того, суд не надав оцінку доказам, з яких виходив при задоволенні позовних вимог, в тому числі грошових.

Просив рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення суду не повністю відповідає вищевказаним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1 від 08 грудня 2004 року ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 1,17 га, яка розташована в адміністративних межах Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_7 зазначала, що СПОП «Агро-Шанс» без достатніх правових підстав користується її земельною ділянкою, оскільки договір оренди від 1 січня 2010 року, за яким нібито ОСОБА_7 передала орендарю у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області строком на 10 років вона не підписувала, а сам договір на який, як на правову підставу використання її земельної ділянки посилається СПОП «Агро-Шанс», - не був і не є зареєстрований, як того вимагав Закон України «Про оренду землі», тому є недійсним (а.с.9-10).

А оскільки СПОП «Агро-Шанс» без правових підстав використовує її земельну ділянку і на її письмову вимогу про повернення землі не реагує, то просила захистити її порушене право власності на землю та зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку площею 1,17 га.

Судом було встановлено і не заперечувалося сторонами, що СПОП «Агро-Шанс» з 01 січня 2010 року використовує належну ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1,17 га., але договір оренди землі від 1 січня 2010 року, на який відповідач посилається як на правову підставу використання земельної ділянки ОСОБА_7, є не зареєстрованим.

Зміст договору є типовим і з нього вбачається, що графа, де повинно бути зазначено реєстраційний номер та від якого числа даний договір зареєстрований, не заповнена та не має підпису посадової особи, що провела реєстрацію даного договору (а.с.9-10).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що невід'ємними частинами договору є план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки із відображенням обмежень у її використанні та встановлення земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі об'єкта оренди. Але примірники актів визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та приймання-передачі земельної ділянки в оренду, що були надані суду не містить зазначення дати від якої вони були складені(а.с.11-12).

Також в акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) зазначено, що він був складений в трьох примірниках, один з яких повинен був бути наданий Шполянському районному відділу ЧРФ Центру ДЗК, але його передача здійснена не була(а.с.12).

Крім того, в акті прийома-передачі земельної ділянки в оренду з боку орендодавця не міститься підпису, а лише прізвище та ініціали (а.с.11).

Статтею 2 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оскільки правовідносини пов'язані з передачею СПОП «Агро-Шанс» земельної ділянки належної ОСОБА_7 виникли 01 січня 2010 року, то при вирішенні даного спору належить керуватися законодавством, що було чинне на вказану дату.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Поняття і форма договору оренди землі визначена в ст. ст. 13-14 ЗУ «Про оренду землі» згідно яких, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотні умови договору оренди визначені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», якими є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

При цьому законом передбачено (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»), що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Порядок укладення договору оренди та передачі землі орендарю врегульований ст. ст. 16-17 Закону України «Про оренду землі», якими передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. При цьому передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Статтею 18 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Рішенням суду не може бути зобов'язано сторони здійснити державну реєстрацію правочину, оскільки це суперечить загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК). Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію.

Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.

Тому встановивши, що договір оренди землі від 01 січня 2010 року не пройшов державної реєстрації, як того вимагала ст. 18 Закону України «Про оренду землі», у суду не було підстав для визнання спірного договору оренди землі недійсним, оскільки цей правочин, відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України не є вчиненим.

У зв'язку з чим, за встановлених обставин, в частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01 січня 2010 року між ОСОБА_7, як орендодавцем, та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, як орендарем, на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь, рішення належить скасувати, а у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка не була належним чином та у порядку, що визначений Законом, передана від ОСОБА_7 до СПОП «Агро-Шанс», оскільки договір оренди даної земельної ділянки від 01 січня 2010 року, на який як на підставу її використання посилається СПОП «Агро-Шанс», - є неукладеним, а в матеріалах справи міститься заява останньої від 12 серпня 2015 року, яка має реєстраційний номер вхідної кореспонденції № 4 від 18 серпня 2015 року, згідно якою ОСОБА_7 просить СПОП «Агро-Шанс» після збору врожаю 2015 року не обробляти її ділянку НОМЕР_2, НОМЕР_3, так як хоче використовувати їх одноосібно, на яку СПОП «Агро-Шанс» належним чином не прореагувало та власнику земельну ділянку не повернуло, - то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що СПОП «Агро-Шанс» порушує право власності ОСОБА_7 щодо спірної земельної ділянки(а.с. 13).

У зв'язку з чим це право позивача підлягає захисту в порядку, передбаченому главою 83 книги 5 ЦК України. А заперечення відповідача в цій частині є безпідставні й необґрунтовані.

Ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тому, враховуючи встановлені обставини, що між сторонами виникли позадоговірні зобов'язання із безпідставного збагачення відповідача, то позивач вірно визначила як спосіб захисту її порушеного права власника, - повернення їй майна - земельної ділянки згідно з положеннями ст. 1213 ЦК України, якою передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зобов'язання СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин Шполянського району Черкаської області повернути ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1,17 га, розташовану в адміністративних межах Лебединської сільської ради Шполянського району, Черкаської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 08 грудня 2004 року. Тому в цій частині рішення належить залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції також вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Зокрема рішенням суду першої інстанції було постановлено стягнути з СПОП «Агро-Шанс» на користь ОСОБА_7 3 000 грн. за правову допомогу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 88 ЦПК визначено правила розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, у частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно ст.1 зазначеного закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 дорученням від 25 серпня 2015 року уповноважила ОСОБА_9 представляти її інтереси в усіх судових установах(а.с.19).

Згідно квитанції №2 фахівець у галузі права ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_7 кошти в сумі 3000 грн. (а.с.43).

Однак, дана квитанція не є належним доказом, що підтверджує понесені витрати, оскільки вона не відповідає ні за формою ні за змістом вимогам до даного платіжного документу, що визначені в Положенні про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000р. N 614, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001р. за N 105/5296.

У справі також відсутній розрахунок наданих юридичних послуг.

Тому, враховуючи вказані обставини та відсутність доказів і розрахунків сплати позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині задоволення відшкодування витрат на правову допомогу підлягає до скасування, а в задоволенні даної вимоги ОСОБА_7 належить відмовити.

У решті рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" - Смирнова Бориса Борисовича - задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" про визнання недійсним договору оренди землі та повернення власнику земельної ділянки - змінити.

В частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01 січня 2010 року між ОСОБА_7, як орендодавцем, та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, як орендарем, на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь - та в частині стягнення з Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" на користь ОСОБА_7 3 000 грн. за надання правової допомоги - рішення скасувати.

У задоволенні позову в частині визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01 січня 2010 року між ОСОБА_7, як орендодавцем, та СПОП «Агро-Шанс» с. Лебедин, Шполянського району, Черкаської області, як орендарем, на строк 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від проіндексованої грошової оцінки угідь в позові - відмовити.

У стягненні з Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства "Агро-Шанс" на користь ОСОБА_7 3 000 грн. за надання правової допомоги - відмовити.

У решті рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :