Апеляційний суд міста Києва
Справа № 757/7568/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва про стягнення шкоди, заподіяної бездіяльністю органу державної влади.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2010 стягнуто з ОСОБА_6 на його користь борг в розмірі 72 558,81 грн. 05.08.2011постановою державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції м. Києва відкрито виконавче провадження на виконання даного рішення. У зв'язку з невиконання рішення суду він неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність державного виконавця. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2014 задоволено його скаргу на бездіяльність та визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Власюк С.В. по виконанню виконавчого листа 2-1118-1/10, виданого 01.08.2011 Печерським районним судом м. Києва у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_6 на його користь суму боргу, та зобов'язано вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення суду. З моменту відкриття виконавчого провадження пройшло майже 4 роки, однак місце проживання боржника не встановлено, стягнення на його пенсію не накладено, бездіяльність триває, а тому просив суд стягнути матеріальну шкоду в розмірі 12 717, 20 грн. у вигляді збитків із застосування індексу інфляції, що складають доходи, які б реально він міг одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а також моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. В судовому засіданні позов підтримав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва про стягнення шкоди, заподіяної бездіяльністю органу державної влади задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_3 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції позивач та його представник подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що судом першої інстанції не прийнято до уваги встановлений рішенням суду факт бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києва при виконання судового рішення та тривалого часу не прийняття мір щодо звернення стягнення боргу на пенсію боржника. За цей час позивач мав реальну можливість отримати борг за рахунок пенсії боржника, але не отримав, що склало матеріальну шкоду. При частковому стягненні моральної шкоди судом першої інстанції не враховано, що позивач є пенсіонером та має складне матеріальне становище, при цьому із-за невиконання судового рішення позивач потребував часу та зусиль по зверненню до різних органів з цього приводу. Усі ці обставини негативного відобразились на його стані здоров'я.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідачі Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2010 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму борг за договором позики від 26 вересня 2007 року, з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та судові витрати у розмірі 72 558,81 грн. (а.с. 13-15). 05 серпня 2011року постановою державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києва відкрито виконавче провадження по виконання даного рішення (а.с. 16). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2014 визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Власюк С.В. по виконанню виконавчого листа 2-1118-1/10, виданого 01.08.2011 Печерським районним судом м. Києва у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_6 на його користь суму боргу, та зобов'язано вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення суду (а.с. 21-23). На час пред'явлення ОСОБА_3 позову до суду про стягнення шкоди, заподіяної бездіяльністю органу державної влади рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2010 не виконано.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, приходить до наступного:

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу є встановлена ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року неправомірна бездіяльність старшого державного виконавця державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Власюк С.В. в частині невиконання своїх службових обов'язків по виконанню судового рішення та завдання такою бездіяльність моральної шкоди позивачу, що виразилась в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні здоров'я позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції в повній мірі врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач та дійшов вірного висновку про стягнення на його користь 1 000,00 грн. з покладення обов'язку відшкодування шкоди на державу України.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди не враховано, що він є пенсіонером та має складне матеріальне становище є безпідставними, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Посилання позивача на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо відшкодування матеріальної шкоди не підтвердилося.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із того, що сам факт тривалого невиконання рішення суду не може бути підставою для безспірного стягнення збитків у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013 у справі № 6-48цс13 та враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків судів не спростовують, тому судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: