Справа № 453/1540/15 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/1818/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Монастирецького Д.І., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю скаргою представника ДП «Івано-Франківський

військовий ліспромкомбінат» - Данюк І.В.,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» - Данюк І.В. на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 05 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ДП «Івано-Франківський військовий лісокомбінат» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» від 13.11.2015 року № 178-к «Про розірвання трудового договору».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Сколівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» з 13.11.2015 року.

Стягнуто з ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» у користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.11.2015 року по 05.01.2016 року.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Додатковим рішенням цього суду від 21.01.2016 року стягнуто з ДП «Івано-Франківський військовий лісокомбінат» у користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.11.2015 року по 05.01.2016 року в розмірі 6644 грн.

Вирішено питання стягнення судового збору.

Дане рішення оскаржив представник ДП «Івано-Франківський військовий лісокомбінат» - Данюк І.В.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оспорюваним рішенням суд проігнорував вимоги чинного законодавства щодо обов'язкового дотримання роботодавцем строків виплати заробітної плати. Вказує, що ОСОБА_3 перебував на посаді начальника Сколівського військового лісгоспу, який є відокремленим структурним підрозділом ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», та відповідно підпадає під категорію працівників, що можуть бути звільнені згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України. Позивачем було порушено строки виплати заробітної плати, що позбавило працівників Сколівського ВЛГ на належну оплату виконаної ними праці. Також, в судовому засіданні було доведено представником підприємства, що протягом жовтня місяця в касу Сколівського ВЛГ надійшло достатньо коштів для своєчасної та належної виплати заробітної плати працівникам. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Частина шоста ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40,41 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового порушення трудових обов»язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Судом установлено, що 11.06.2015 року позивача переведено на посаду начальника Сколівського військового лісгоспу державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат».

Наказом № 178-к від 13.11.2015 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 13.11.2015 року за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов»язків (порушення строків виплати заробітної плати працівникам Сколівського військового лісгоспу) згідно п.1 ст. 41 КЗпП України (а.с.9). Із змісту наказу вбачається, що підставою для звільнення позивача з посади була наявність заборгованості із виплати заробітної плати станом на 09.11.2015 року у розмірі понад 200 тис. грн.

З матеріалів справи вбачається, що п.6.6 Колективного договору встановлено, що заробітна плата працівникам ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» виплачується не рідше двох разів на місяць: аванс - 22 числа поточного місяця за фактично відпрацьований час першої половини місяця із розрахунку тарифної ставки (посадового окладу); заробітну плату - до 7 числа наступного місяця.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови від 06.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з"ясувати в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до роз»яснень, викладених у п. 27 зазначеної Постанови, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов»язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Задовольняючи позов в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі, районний суд вірно виходив з того, що відповідачем не доведено факту одноразового грубого порушення позивачем трудових обов»язків, не надано доказів заподіяння шкоди діями позивача. При цьому районний суд врахував здійснення часткової виплати заробітної плати у межах наявних коштів. Як убачається з наданої суду апеляційної інстанції довідки про поступлення і розхід грошових коштів по Сколівському військовому лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», станом на 10.11.2015 року було сплачено заробітну плату у розмірі 85 898,14 грн., а також нарахування на зарплату у розмірі 62 035 грн. На момент видачі оскаржуваного наказу керівництвом ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» не було з»ясовано чи виплачена заробітна плата на 13.11.2015 року.

При вирішенні спору судом відповідно до положень ст. 149 ч.3 КЗпП України враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу позивача.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення в цій частині не вбачає.

У зв»язку із задоволення позовних вимог позивача про поновлення на роботі, судом першої інстанції задоволено позов і в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 13.11.2015 року по 05.01.2016 року у розмірі 6644,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи (а.с.118), середньоденна заробітна плата позивача становить 249,87 грн. Вимушений прогул за період з 13.11.2015 року по 05.01.2016 року становить 36 днів. Отже підлягає стягненню сума 8 995,32 грн. (249,87 грн. х 36 дн. = 8 995,32 грн.).

Проте враховуючи те, що позивач не оспорює рішення суду у частині визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни у цій частині.

Керуючись ст.307 ч.1 п.1, ст.314 ч.1 п.1, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПУ України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 05 січня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Д.І.Монастирецький

Л.Б.Струс