Справа № 442/6720/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/4130/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3, з участю третіх осіб Відділу Держземагенства у м. Дрогобичі, Дрогобицької міської ради, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Винано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 506088, виданий 4 липня 2008 року на підставі рішення Дрогобицької міської ради від 7 квітня 2008 року № 372 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю за №6; скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:01:0196.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивачем не надано доказів які б підтвердили факт порушення чи накладення меж двох сусідніх земельних ділянок. Стверджує, що межа проходить по існуючих об»єктах нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст. 12,15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб захисту цивільного права, який вона обирає вільно та власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №437221 від 12 квітня 2005 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки яка розташована у м. Дрогобичі на вул. Гончарській, 11. Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідачів, що знаходиться за адресою: м.Дрогобич, вул.Гончарська, 9.

Оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №506088 відповідачі оформили 4 липня 2008 року .

Відповідно до ст. ст. 118, 122, 186-1 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок громадянам передбачає виготовлення землевпорядної документації, частиною якої є кадастрова зйомка, яка включає погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами (п.б ч.2 ст. 198 ЗК).

Позивач заперечує, що він, як суміжний власник, погоджував межу із відповідачами, підпис в акті йому не належить.

Відповідно до висновку №4944 від 12 лютого 2016 року експертизи з дослідження почерку підпис від імені ОСОБА_4, розташований навпроти його прізвища у акті узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с. 88).

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд прийшов до вірного висновку, що акт обстеження погодження меж земельної ділянки відповідачів є недійсним, оскільки не підписувався позивачем, як суміжним власником.

Порушення земельного законодавства при наданні земельної ділянки відповідачам випливає також із положень абзацу 3 п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, згідно якого рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не погоджував межі земельної ділянки відповідачів, тому державний акт на земельну ділянку був виданий з порушенням ст. ст. 103, 106, п. б) ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України, які передбачають необхідність встановлення та погодження меж земельних ділянок між суміжними землекористувачами або землевласниками.

Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затверджено Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 05.04.1999р. технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки.

Відповідно до п. 1.16 Інструкції здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Вищезазначеними нормами передбачено необхідність погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами при складанні кадастрового плану на основі кадастрових зйомок.

Під час виготовлення державного акту відповідачами межі земельної ділянки не погоджувались з позивачем.

При виготовленні технічної документації та видачі державних актів відповідачами було порушено п. 1.12. Інструкції, що передбачає складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією; п. 2.1. Інструкції - роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються зі встановленням (відновленням) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки.

При виготовленні технічної документації зі складання державного акту відповідачам не було встановлено в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки.

Державний акт на право власності на земельну ділянку виготовленні відповідачам з порушенням вимог Земельного кодексу України та Інструкції, тому такий державний акт виданий з порушеннями згаданих норм законодавства.

Згідно з п. б) ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (який набрав чинності з 1 січня 2013 року) записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Дрогобицька міська рада порушила норми земельного законодавства при видачі відповідачам Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Частиною 5 ст.116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно пп. б), г), д) ч.3 ст.152 цього Кодексу, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року суди мають захищати права всіх суб'єктів права власності на землю та на господарювання на ній при вирішенні земельних спорів.

Пунктом 4 Постанови визначено, що згідно зі статтею 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно з п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року, при розгляді позовів про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: