АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/ 272/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 639/905/14-ц Срокіна І.І.
Категорія: договірні Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І., Гальянової І.Г.

за участі секретарів Герасимової К.В., Рязанової С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Національного університету цивільного захисту України -Тогобицької Віолети Джемалівни на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом Національного університету цивільного захисту України до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування заборгованості, -

в с т а н о в и л а

Представник позивача звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами в обґрунтування яких зазначав, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 року № 964-Р «Про передачу майнових комплексів військових містечок № 192, 241» майнові комплекси передано Міністерством оборони України Міністерству України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в повному обсязі; згідно переданої документації всі приміщення стоять на балансі академії.

Факультет військової перепідготовки, який знаходився по АДРЕСА_1 розформовано.

На вказаних територіях, крім основних будівель та споруд знаходиться двоповерховий будинок на другому поверсі якого розташовано колишній гуртожиток для проживання військовослужбовців та членів їх сімей, в якому на даний час проживають відповідачі - громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом з їх неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 2002 року народження.

Після передачі територій зазначених військових містечок Міністерством оборони України університету в 2005 році усі мешканці військово-будівельного факультету, що був розташований за вказаною адресою, були виселені та виписані з гуртожитку в установленому законом порядку, крім сім'ї відповідачів.

Відповідачі, разом із дитиною, проживають у гуртожитку на території Національного університету цивільного захисту України, в зв'язку з чим їм було запропоновано на зимовий період укласти договір найму кімнати гуртожитку.

01 грудня 2005 року між університетом та ОСОБА_3 підписано договір найму № 80 кімнати НОМЕР_1 гуртожитку, площею 11,5 м?.

Цей договір найму укладено строком до 15 квітня 2006 року, тобто до завершення опалювального сезону.

Починаючи з 28.11.2012 року відповідачі самостійно захопили кімнату гуртожитку площею 10,4 м? та починаючи з цього з часу мешкають у ній та використовують комунальні послуги.

Оплата комунальних послуг за користування позивачем будівель та споруд зазначених містечок, у тому числі гуртожитку, в якому проживає подружжя ОСОБА_3, університетом проводиться згідно з укладеними відповідними угодами з комунальними підприємствами м. Харкова.

Нарахування за отримані подружжям ОСОБА_3 комунальні послуги, університет проводить згідно затверджених тарифів по м. Харкову та у відповідності з чинним законодавством України.

На даний час університет самостійно за рахунок бюджетних коштів з усіма комунальними підприємствами м. Харкова проводить оплату комунальних послуг, які використовуються подружжям ОСОБА_3 для запобігання заборгованості перед даними підприємствами, що тягне за собою матеріальні збитки університету та витрачання бюджетних коштів, які не компенсуються подружжям ОСОБА_3.

Станом на грудень 2013 року заборгованість подружжя ОСОБА_3 перед університетом за використані комунальні послуги за кімнату 11,5 м? склала (за жовтень, листопад,грудень 2013 року) 566,93 коп., за кімнату площею 10,4 м? за період з листопада 2012 року по 31.12.2013 року 833,91 грн., разом за комунальні послуги 1400 грн.84 коп., внаслідок чого держава в особі університету не доотримує належну компенсацію до державного бюджету, що, в свою чергу, суттєво порушує її економічні інтереси.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

На зазначене рішення суду першої інстанції представником позивача Тогобицькою В.Д. було подано апеляційну скаргу, в якій вона зазначила, що вважає таке рішення необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи, не вивчив предмет спору, не дослідив усі надані докази, та самостійно дійшов висновку, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження таких вимог, заздалегідь вважаючи надану довідку університетом про заборгованість за спожиті комунальні послуги не належною та не допустимою у розумінні положень 58,59 ЦПК України.

Представник апелянта зазначає, що на теперішній час у позивача відсутні заборгованість перед комунальними установами за оплату наданих послуг, натомість відповідачі зобов'язані відшкодувати Університету понесені ним збитки за оплату використаних комунальних послуг.

Враховуючи викладене вище, Тогобицька В.Д. просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не явився, причин неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_4, перебуваючи в лавах ЗСУ в зоні проведення антитерористичної операції, в судова засідання повторно не явився з поважних причин.

Колегія суддів на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України вважає за можливе справу слухати, оскільки неявка сторін, належним чином повідомлених, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, судова колегія знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивачем не доведені належними та допустимими доказами вимоги, з якими Національний університет цивільного захисту України позивається до ОСОБА_4, ОСОБА_3

Судова колегія погоджується із таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що подружжя ОСОБА_3, проживаючи у гуртожитку по АДРЕСА_1, має заборгованість за комунальні послуги за проживання у кімнаті, площею 11,5 кв.м за період жовтень-грудень 2013 року, а також за самовільно зайняту кімнату площею 10,4 кв.м за період листопад 2012 - грудень 2013 року.

При цьому, єдиним доказом, який позивач додає до позовної заяви та на який посилається, є довідка відділу економіки та фінансів НУЦЗУ щодо нарахованої заборгованості відповідачів за отримані ними комунальні послуги (а.с.33).

Разом із тим, текст самої позовної заяви свідчить про те, що гуртожиток по АДРЕСА_1 є приміщенням, з якого всі інші мешканці відселені. Факт реєстрації відповідачів у зазначеному гуртожитку не свідчить про фактичне у ньому проживання сім'ї ОСОБА_3, а також фактичне отримання ними комунальних послуг, про які йдеться у позові.

Відсутні в наданих суду першої інстанції матеріалах також і відомості щодо відповідність такого розрахунку тарифам, що були би погоджені з органами місцевого самоврядування, як на те зазначалося в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2012 року за аналогічним позовом.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищезазначених положень Закону, судова колегія вважає, що районним судом на підставі наданих позивачем даних зроблений правильний висновок про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскаржуючи рішення районного суду, позивач надав до суду апеляційної інстанції певні матеріали щодо предмету позову.

Однак, з огляду на положення ч.1 ст. 303 ЦПК України, яка регламентує, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні доводи в частині неповного з'ясування районним судом обставин у справі, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції розглянув справу за тими матеріалами, що були надані позивачем.

За правилами ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які районним були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Будь-яких об'єктивних та беззаперечних даних про те, що надані до суду апеляційної інстанції документи районним судом не були прийняті за клопотанням позивача чи вони не були надані суду з поважних причин, матеріали справи не містять, а відтак апеляційним судом вони не можуть бути прийняті в якості доказів по суті спору.

Таким чином, апеляційні доводи в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Висновки ж районного суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені представником НУЦЗУ в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Національного університету цивільного захисту України Тогобицької Віолети Джемалівни відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Т.М. Костенко

Судді: А.І. Колтунова

І.Г. Гальянова