АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1866/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 22-ц/789/796/16 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романська К.М.

за участю позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи -підприємця ОСОБА_3, треті особи - Тернопільське обласне управління у справах захисту прав споживачів, товариство з обмеженою відповідальністю «Туроператор ILTOUR» про стягнення матеріальної та моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, треті особи - Тернопільське обласне управління у справах захисту прав споживачів, ТзОВ «Туроператор ILTOUR» про стягнення матеріальної та моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 11 червня 2014 року між нею і відповідачкою було укладено договір на замовлення туристичних послуг в агенції горящих путівок «Tour de I'аmооur», згідно якого вона замовила у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 туристичну послугу - відпочинок з двома дітьми у Болгарії з 26 червня по 01 липня 2014 року, за що заплатила 435.78 Євро. Однак, відповідачка своїх зобов'язань за договором не виконала та поїздка не відбулася, в зв»язку із чим вона з дітьми не поїхала на відпочинок. В добровільному порядку відповідачка коштів не повертає, а тому вона змушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Просила стягнути в свою користь 435.78 Євро матеріальної шкоди та 8000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (і.п.н. НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (і.п.н НОМЕР_2) 435.78 Євро матеріальної шкоди, що еквівалентно 12554.82 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 243.60 грн. судового збору на користь держави.

ОСОБА_3 подала на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що по відношенню до позивачки вона виступала турагентом від туроператора ТзОВ «Туроператор «ILTOUR». Саме туроператор на ім'я позивачки видав ваучер, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, та посадковий талон на автобус, на підставі якого у останньої виникло право на поїздку. Крім того, нею повністю були виконанні зобов'язання за договором з позивачкою, а саме надані послуги з посередництва між туристом та туроператором. Просила скасувати рішення та прийняте нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апелянт ОСОБА_3 не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про день і час слухання справи.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивачка в судовому засіданні також пояснила, що в червні 2014 року вона хотіла разом із двома дітьми відпочити в Болгарії. З цією метою звернулася в агенцію горящих путівок «Tour de I'аmооur», де уклала договір з ФОП ОСОБА_3 на замовлення туристичних послуг. Перед підписанням договору відповідачка роз»яснила їй всі умови поїздки - дату виїзду, місце і час посадки в автобус, вартість поїздки, найменування та розташування готелю, умови та тривалість проживання. Жодного слова про існування туроператора «ILTOUR» та його зобов»язання перед нею, як споживачем туристичних послуг, їй повідомлено не було. Про зобов»язання туроператора не було вказано і в підписаному договорі. Також відповідачка повідомила, що додаткові документи, необхідні для поселення в готель (ваучер) їй передасть водій автобуса. Однак, про те, що цей ваучер буде виписаний не відповідачкою, а туроператором, вона не знала. За дану поїздку вона оплатила обумовлену договором суму в розмірі 435.78 Євро. У вказаний в договорі час вона приїхала в м.Чортків, де чекала на автобус, який так і не прибув та поїздка не відбулася. Після цього вона неодноразово зверталася до ОСОБА_3, яка обіцяла, що поїздка обов»язково відбудеться, але трохи пізніше. Однак, до кінця літа 2014 року поїздка не відбулася та вона попросила відповідачку повернути гроші, на що остання відмовила. Вперше про існування ваучера на поселення в готель, який виписаний туроператором «ILTOUR», вона дізналася в судовому засіданні Теребовлянського районного суду 03 грудня 2014 року із показів свідка ОСОБА_4, яка працювала у відповідачки. Після винесення рішення вона звернулася в турагенцію, де їй роздрукували даний ваучер, і вона подала його в апеляційний суд Тернопільської області. При підписанні договору вона усвідомлювала, що послугу їй повинна надати саме ОСОБА_3 Це її переконання, крім запевнень самої відповідачки, ґрунтувалося також і на умовах договору, в якому було обумовлено всі істотні умови поїздки. Про існування третьої особи - туроператора «ILTOUR» її ніхто не повідомляв.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, заслухавши пояснення позивачки, її представника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини з приводу надання туристичних послуг виникли саме між позивачкою та відповідачкою, яка своїх зобов»язань за договором не виконала. Також відповідачкою не надано доказів, які б підтверджували, що укладаючи договір з позивачкою, вона діяла як турагент туроператора «ILTОUR». Також не надано документів, які б підтверджували перерахунок відповідачкою коштів на рахунок туроператора.

З таким висновком колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 червня 2014 року між фізичною особою - підприємцем - ОСОБА_3, яка діяла на підставі ліцензії Державної служби туризму і курортів, серія НОМЕР_3 від 18 вересня 2009 року («Виконавець») та ОСОБА_5 («Замовник») в агенції горящих путівок «Тоur de I'amoour» укладено Договір на замовлення туристичних послуг.

Згідно з умовами даного договору позивачка замовила у ФОП ОСОБА_3 туристичну послугу - відпочинок у Болгарії з 26 червня по 01 липня 2014 року у готелі «Royal Palm/Panorana Bay Aporthotel». За договором вартість послуги становить 435.78 Євро, які позивачка оплатила.

Таким чином, предметом даного договору є туристичний продукт - комплекс туристичних послуг щодо організації відпочинку позивачки разом із двома дітьми у Болгарії з 26 червня по 01 липня 2014 року у готелі «Royal Palm/Panorana Bay Aporthotel».

При укладенні договору відповідачка повідомила, що посадка в автобус відбудеться 23 червня 2016 року в 16 год.30 хв. в м.Чорткові.

Однак, у визначений час автобус не прибув та поїздка не відбулася.

Відповідно до Договору, якщо «Виконавець» не взмозі виконати умови даного договору замовлення, тоді аванс, оплачений «Замовником», повертається в розмірі 435.78 Євро.

Статтею 1 Закону України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року №324/95-ВР визначено, що туристичні оператори - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність. Туристичні агенти - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору:

1) строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування;

2) характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення, якщо перевезення входить до складутуристичного продукту);

3) готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також відомості про підтвердження відповідності послуг готелю встановленим вимогам, строк і порядок оплати готельного обслуговування;

(Пункт 3 частини четвертої статті 20 в редакції, яка діяла на час укладення договору)

4) види і способи забезпечення харчування;

5) мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв'язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи;

6) програма туристичного обслуговування;

7) види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту;

8) інші суб'єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту;

9) страховик, що здійснює обов'язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов'язаних з наданням туристичних послуг;

10) правила в'їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там;

11) вартість туристичного обслуговування і порядок оплати;

12) форма розрахунку.

Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання

договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків,

підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Права і обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що вона є лише туристичним агентом, а відповідальність за неналежне виконання зобов'язань по договору несе туроператор ТзОВ «ILTOUR».

Як вбачаться з договору на замовлення туристичних послуг від 11 червня 2014 року, даний договір укладений між ФОП ОСОБА_3, яка є «Виконавцем», та ОСОБА_1, яка є «Замовником». В договорі не вказано, що відповідач є турагентом, який діє від імені туроператора «ILTOUR». Не зазначено, що відповідач надає посередницькі послуги по реалізації туристичного продукту.

Всі істотні умови щодо надання туристичних послуг, які визначені в ст.20 Закону України «Про туризм» (дата виїзду та повернення, тривалість поїздки, місце і час посадки в автобус, вартість поїздки, найменування та розташування готелю, умови проживання, та ін.) містяться в договорі про замовлення туристичних послуг від 11 червня 2014 року, який укладений між сторонами. В даному договорі відсутні будь-які посилання на зобов»язання третьої особи - туроператора «ILTOUR» перед позивачкою щодо організації поїздки та надання туристичних послуг.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин першої, другої статті 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Таким чином, колегія суддів в важає, що згідно договору від 11 червня 2014 року правовідносини з приводу надання туристичних послуг виникли саме між позивачкою, як «Замовником», та відповідачкою, як «Виконавцем».

Відповідачкою на виконання ухвали Теребовлянського районного суду від 15 січня 2016 року не було надано копій агентського договору, який укладено між нею та туристичним оператором «ILTOUR». Також не надано документів, які б підтверджували перерахунок коштів на рахунок туроператора. Пояснення відповідачки, що оригінали вказаних документів були передані юристу для надання заперечень по справі та згодом були ним втрачені, суд першої інстанції вірно розцінив критично, як намагання уникнути відповідальності за неналежне виконання зобов'язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про туризм» ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися такі дані: найменування та місцезнаходження суб'єкта туристичної діяльності, номер ліцензії (дозволу) на відповідний вид діяльності, юридична адреса; прізвище, ім'я (по батькові) туриста (при груповій поїздці прізвища, імена (по батькові) членів групи); строки надання і види туристичних послуг, їх загальна вартість; назва, адреса та номер телефону об'єкта розміщення, його тип та категорія, режим харчування; розмір фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб'єкта туристичної діяльності за договором агентування; інші дані, обумовлені характером угоди, складом групи тощо; дата видачі ваучера. Тобто ваучер є формою письмового договору на туристичне обслуговування, який повинен містити реквізити, що необхідні для його ідентифікації як відповідного договору.

Однак, в порушення даних норм законодавства, наявний в матеріалах справи ваучер №19517, який виданий TOB «ILTОUR» на проживання ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в Болгарії з 24 червня по 01 липня 2014 року із зазначенням назви готелю «ILCLUB Royal Palm/Panorama Bay St. Vlas», не містить всіх необхідних реквізитів та даних, зокрема, щодо місця знаходження суб'єкта туристичної діяльності, вартості надання туристичних послуг, розміру фінансового забезпечення відповідальності туроператора (турагента) або межі відповідальності суб'єкта туристичної діяльності за договором агентування, дату його видачі. Тобто, ваучер не містить всіх відомостей для його ідентифікації як відповідного договору.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що фактично даний ваучер позивачці на руки виданий не був. Про його існування їй стало відомо лише 03 грудня 2014 року під час судового засідання Теребовлянського районного суду з показів свідка ОСОБА_4, яка працювала у відповідачки. Після винесення рішення вона звернулася в турагенцію, де їй роздрукували даний ваучер, і вона подала його в апеляційний суд Тернопільської області.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що нею повністю були виконанні зобов'язання за договором з позивачкою, а саме надані послуги з посередництва між туристом та туроператором, оскільки відповідачкою не надано доказів, які б підтверджували, що укладаючи договір з позивачкою по справі вона діяла як турагент.

Крім того, в матеріалах справи відсутні, документи, які б підтверджували перерахунок коштів турагента на рахунок туроператора.

Частиною 1 ст.901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч.5 ст.653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Згідно із частинами першою та другою статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Зокрема, судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини з приводу надання туристичних послуг згідно договору від 11 червня 2014 року виникли саме між сторонами вказаного договору, а саме: позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою - ФОП ОСОБА_3 Позивачка свої зобов»язання за договором виконала вчасно та в повному обсязі, оплативши повну вартість замовлених послуг в розмірі 435.78 Євро. Натомість відповідачка, згідно умов договору, свої зобов»язання перед позивачкою не виконала та замовлені останньою туристичні послуги не надала. Посилання апелянтки на те, що при оформленні туристичного продукту нею з туроператором ТОВ ««ILTОUR» велася електронна переписка щодо умов проживання в готелі, резервування, проїзду та страхування колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це не свідчить про належне виконання умов договору від 11 червня 2014 року, предметом якого є надання позивачці туристичної послуги, чого фактично не відбулося. Також не заслуговують на увагу посилання апелянтки на відповідальність туроператора, оскільки судом встановлено, що фактично ваучер на проживання із зазначенням назви готелю, страховий поліс та посадковий талон на автобус позивачці на руки у встановленому порядку виданий не був та в укладеному між сторонами договорі відсутні будь-які відомості про зобов»язання третьої особи перед позивачкою.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачкою було порушено зобов»язання по цивільно-правововому договору.

Відповідачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень по суті заявленого позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів