Справа № 127/5078/15-ц Провадження № 22-ц/772/1927/2016Головуючий в суді першої інстанції Іщук Т. П.
Категорія 9Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів Вавшко В.С., Іващук В.А.,

при секретарі: Маркевич Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Стрільчука Миколи Миколайовича про визнання недійсною довіреності, витребування автомобіля та відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

20.03.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Стрільчук М.М., у якому просили визнати недійсною довіреність ОСОБА_3, посвідчену 28.03.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М., зареєстрована в реєстрі № 2624; витребувати від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіль « MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», випуск 2005 року, шасі ( кузов) № НОМЕР_2, а також стягнути солідарно з ОСОБА_4, Стрільчук М.М., ОСОБА_5 на користь позивачів моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсною довіреність від 28.03.2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 2624. В задоволенні решти вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення міського суду в частині відмови у задоволенні позову щодо вимог про витребування від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіля « MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», випуск 2005 року і стягнення солідарно з ОСОБА_4, Стрільчука М.М., ОСОБА_5 на користь позивачів моральну шкоду у розмірі 30 000 грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким дані вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, з дотриманням та урахуванням вимог ст.ст.74, 169, 305 ЦПК України.

Судова колегія , заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до довіреності від 16 червня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. та зареєстрованої в реєстрі за №2899, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11 розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу сер. НОМЕР_5 від 08 квітня 2011 року транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», випуску 2005 року, пасажирський-В, кузов №WDF6833, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність видана строком на 5 років з правом передоручення і дійсна до 16 червня 2016 року (а. с. 9, т.1).

Відповідно до довіреності від 05 серпня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрованої в реєстрі за №1451, ОСОБА_9, діючи на підставі довіреності від 16 червня 2011 року від імені ОСОБА_3, уповноважив ОСОБА_13 та ОСОБА_2. розпоряджатись від імені ОСОБА_3, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу сер. НОМЕР_5 від 08 квітня 2011 року, транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», випуску 2005 року, пасажирський - В, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність дійсна до 16 червня 2016 року. (а. с. 8, т.1).

Довіреністю від 28 березня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М. та зареєстровану в реєстрі за №2624, ОСОБА_14 уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 08 квітня 2011 року транспортним засобом «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», випуску 2005 року. Довіреність дійсна до 28 березня 2016 року з правом передоручення. Зазначена довіреність в розділі «підпис» містить здійснений від руки запис «Важов» та підпис (а. с. 216, т.1).

Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області від 12 жовтня 2015 року № 340-П, підпис від імені ОСОБА_3 у довіреності, що посвідчена 28 березня 2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М. та зареєстрована в реєстрі за №2624, виконаний не гр. ОСОБА_3, а іншою особою (а. с. 26-31, т.2).

Задовольняючи вимогу ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреність від 28.03.2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що в момент укладення даної довіреності було порушено загальні вимоги, необхідні для її чинності, зокрема визначених ч.3 ст.203 ЦК України, адже правочин не відповідав внутрішній волі ОСОБА_14 та його волевиявленню.

У даній частині рішення суду не оскаржувалось.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції враховував наступні обставини.

За заявою ОСОБА_2 від 14 лютого 2014 року до ЄРДР за № 0000178 15 лютого 2014 року внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України відносно ОСОБА_4, який в березні 2013 року шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_2, під приводом використання у власних інтересах заволодів автомобілем «Мерседес-Бенс Віто», чим спричинив останньому матеріальну шкоду, що підтверджується відповідним витягом з кримінального провадження від 19 березня 2014 року (а. с. 11, т.1).

Відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб станом на 03.11.2014 року, автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI» випуску 2005 року, пасажирський-В, білого кольору, кузов № НОМЕР_2 з 03 вересня 2013 року має державний номер НОМЕР_3. Попередній номерний знак НОМЕР_4. Власником є ОСОБА_6 Підстава реєстрації довідка-рахунок № НОМЕР_6 від 28 серпня 2013 року (а. с. 14, т. 1).

Відповідно до довідки-рахунку від 28 серпня 2013 року серії ААВ № 481021, ОСОБА_6 придбав у Запорізькій філії ТОВ «Національна експертно-правова група» автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 111 CDI», кузов № НОМЕР_2 (а. с. 76, т.1).

Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль ОСОБА_6 придбав за відплатним договором, не знав і не міг знати про наявність перешкод до вчинення даного правочину, наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 в той час цивільно-правових відносин, зокрема щодо позики, а також, що позивачами не було доведено тих фактів, що автомобіль вибув з їх володіння не з їхньої волі, і що спірний автомобіль вибув з володіння власника поза його волею саме у зв'язку із укладенням довіреності від 28.03.2013 року ( причинно-наслідковий зв'язок між обставинами укладення довіреності та придбанням автомобіля ОСОБА_6) суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про витребування автомобіля .

Колегія суддів погоджується з висновками міського суду та відхиляє заперечення апелянта з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за положеннями зазначеної норми права, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені ст. 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2011 року та в рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року.

Враховуючи, що купуючи спірний автомобіль через ТОВ «Національна експертно-правова група» Запорізька філія ОСОБА_6 не знав і не міг знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем.

У судовому засіданні позивачі не довели того факту, що спірний автомобіль вибув з володіння ОСОБА_2 - особи, якій власник ОСОБА_3 передав автомобіль за довіреністю від 05.08.2011 року поза їх волею.

Як вбачається із звукозапису судового засідання, судом першої інстанції були дотримані вимоги ст. 10 ЦПК України та роз'яснено сторонам їх право заявити клопотання про витребування та забезпечення доказів, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 133, 137 ЦПК України суд позбавлений можливості без відповідного клопотання на те сторони збирати докази. Позивачі не скористались своїм правом та клопотання про витребування договору на підставі якого автомобіль був проданий ОСОБА_6, та доказів на якій підставі тричі змінювався державний номер автомобіля не заявляли.

Так, наявність кримінального провадження за № 0000178 від 15.02.2014 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України не є належним доказом, відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України, оскільки не містить інформації про вину ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення стосовно майна ОСОБА_3 та не доводить того факту, що спірним автомобілем ОСОБА_4 заволодів шляхом обману чи зловживання довірою власника чи володільця майна.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта проте, що визнавши довіреність від 28.03.2013 року недійсною, суд, апріорі, встановив, що ОСОБА_5, так і нотаріуас, Стрільчук М.М., який посвідчував вказану довіреність, причетні до незаконного позбавлення позивачів майна, оскільки визнавши довіреність від 23.03.2013 року недійсною, суд не встановивши того факту, що автомобіль проданий саме за цією довіреністю відмовив у задоволенні вимоги про його витребування.

Вирішуючи вимогу про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції з»ясувавши відсутність доказів, що підтверджують факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань наявністю довіреності від 28.03.2013 року, яка визнана судом недійсною, а також відсутності обґрунтування, розмежування загального розміру відшкодування моральної шкоди прийшов вірного висновку про відмову у задоволенні даної вимоги.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Стрільчука Миколи Миколайовича про визнання недійсною довіреності, витребування автомобіля та відшкодування шкоди залишити без змін..

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

/підпис/

Згідно з оригіналом: