Справа№592/8761/15-ц
Провадження №2/592/209/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судових засідань Шипиленко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до ОСОБА_2, третя особа: Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановив:

Позивач звернувся з позов до суду та свої вимоги мотивує тим, що 19.06.2008 р. між Відкритим акціонерним банком «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1801/0608/71-099, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 52600 дол.США з розрахунку 11,90% річних в іноземній валюті за користування кредитом на строк з 19.06.2008 р. по 19.06.2038 р. Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки, передбачені договором. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором 19.06.2008 р. було укладено іпотечний договір №1801/0608/71-099 - Z-1, згідно якого іпотекодавець ОСОБА_2 передала у іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_1, загальною площею 49,35 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м. 30.07.2009 р. між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №1801/0608/71-099 від 19.06.2008 р. 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник умов кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі, й шляхом направлення письмової вимоги виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Станом на 29.03.2016 р. заборгованості відповідача за кредитним договором складає: 1574926,73 грн., в т.ч. тіло кредиту - 1324977,85 грн., відсотки - 196029,64 грн., пеня - 50769,92 грн., сума ставою 3% річних - 3149,32 грн. У зв'язку з цим, позивач просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором №1801/0608/71-099 від 19.06.2008 р. в сумі 1574926,73 грн., яка складається з тіла кредиту - 1324977,85 грн., відсотків - 196029,64 грн., пені - 50769,92 грн., суми ставкою 3% річних - 3149,32 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №1801/0608/71-099-Z-1 від 19.06.2008 р., а саме: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,35 кв.м, шляхом визнання права власності на нього за АТ «Дельта Банк» (); визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () право власності на житлову квартиру, що складається з двох кімнат, загальною площею 49,35 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Суми, АДРЕСА_2.

Представник позивача, ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні вищевикладеному.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що в копії договору від 25.05.2012 р. не зазначено про передачу кредитного договору №1801/0608/71-099 та договору іпотеки №1801/0608/71-099 - Z-1 від 19.06.2008 р., а те, що надруковано на окремому папірці, що не є додатком до договору про відступлення та не підписаний між представниками сторін, не можливо сприйняти як підтвердження передачі майнового документа; сам договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 р. не може слугувати документом, що створює певні права та обов'язки для сторін з переходу прав вимоги за кредитним зобов'язанням, так як є лише формальним засвідченням дій осіб. Також зазначила, що позовну заяву позивачем було подано до суду до моменту спливу часу на позасудове врегулювання, що порушило її права, як споживача. Так, долучений до матеріалів справи експертний висновок не є належним доказом, який встановлює вартість предмета іпотеки та не може бути взятий до уваги судом. Вона щомісячно вносила платежі по кредиту аж до початку судового розгляду справи. З огляду на що, відповідач посилається на наявність у неї платіжних доручень, які свідчать про внесення платежів по кредитному договору №1801/0608/71-099 від 19.06.2008 р., з яких видно, яку саме частину поточних платежів було здійснено позичальником, а тому не могла виникнути заборгованість, про яку заявляє позивач. Також, позивачем пропущено строк позовної давності.

Представник третьої особи - Національного банку України в судове засідання не з'явився, надали до суду письмові пояснення, в якому просили розглядати справу без їх участі, зазначили, що позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Так, згідно положень ч.1 ст.625, ст.526, 575 ЦК України, ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», пункту 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. за №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» зазначили, що враховуючи норми права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способами звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержателя на підставі ч.2 ст.16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України,- зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України,- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»,- передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку",- у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України,- позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка належить боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (т.2, а.с.26-27).

19.06.2008 р. між Відкритим акціонерним банком «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1801/0608/71-099, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 52600 дол.США з розрахунку 11,90% річних в іноземній валюті за користування кредитом на строк з 19.06.2008 р. по 19.06.2038 р. включно (т.1, а.с.5-8). Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

Крім того, з метою забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором №1801/0608/71-099 від 19.06.2008 р., між Відкритим акціонерним товариство «Сведбанк» та ОСОБА_2 було також укладено іпотечний договір №1801/0608/71-099- Z-1, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру під номером 102, що знаходиться в АДРЕСА_1. Предмет іпотеки має загальну площу 49,35 кв.м, житлову площу - 28,6 кв.м (т.1, а.с.13,14). Даний договір іпотеки посвідчений нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., у зв'язку з чим накладено заборону на відчуження зазначеного в ньому нерухомого майна.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача перед банком утворилась заборгованість, яка згідно довідки - розрахунку станом на 29.03.2016 р. становить 1574926,73 грн., яка складається з тіла кредиту - 1324977,85 грн., відсотків - 196029,64 грн., пені - 50769,92 грн., сума ставкою 3% річних - 3149,32 грн. (т.2, а.с.32-34).

Відповідно до положень статей 33, 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 10.3 Іпотечного договору від 19.06.2008 р. іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки.

П. 11 зазначеного Договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» 27.08.2015 р. направлялась на адресу ОСОБА_2 лист - вимога (т.1, а.с. 16), в якій позичальнику запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги позивачем будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку (т.1, а.с.16-17).

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,- суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

П. 12.3.1 Іпотечного договору передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішенння про обрання передбаченого пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності (т.1, а.с. 13).

Правовий висновок щодо дотримання вимог ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» викладено постанові ВС України від 23.12.2015 р. у справі № 6-120цс15.

Згідно звіту про оцінку від 29.09.2015 р., об'єктом, визначення вартості відчуження, є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оціночна вартість самої квартири без врахування ПДВ становить 387098 грн. (т.1, а.с. 100-135).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотекодержателем квартири ОСОБА_2 є ПАТ «Дельта Банк», відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» (т.2, а.с.48-49).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, статей 33, 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на такий предмет у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Такий правовий висновок викладений в постанові ВС України від 19 серпня 2014 р. у справі N 3-43цс14.

Суд враховує, що заявлений позивачем спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідає вимогам вищезазначеного закону, а тому позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, згідно з пунктом 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року,- не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 даного Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Такий правовий висновок викладений в постанові ВС України № 6-57цс15 від 27.05.2015 р., яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України,- суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи викладене, слід відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Суд не може погодитися з доводами ОСОБА_2 про те, що договір від 25.05.2012 р. не є неналежним доказом, оскільки у договорі не зазначено про передачу кредитного договору №1801/0608/71-099 та договору іпотеки №1801/0608/71-099 - Z-1 від 19.06.2008 р., а те, що надруковано на окремому папірці, що не є додатком до договору про відступлення та не підписаний між представниками сторін, не можливо сприйняти як підтвердження передачі майнового документа, та зазначає наступне.

Відповідно до ст.512 ЦК України,- кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України,- до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміни кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір.

Відповідно до ст. 516 ЦК України,- заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з Витягом з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 р. під порядковим номером 2233 до переліку кредитних договорів, що увійшли до Кредитного договору за вказаним договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, включені відомості щодо боржника ОСОБА_2, кредитного договору від 19.06.2008 р., заборгованості за кредитом (т.1, а.с. 73-87).

Як вбачається з наданих позивачем документів на виконання умов Договору купівлі-продажу прав вимоги був складений Акт приймання-передачі прав вимоги від 25.05.2012 р. (т.1,а.с.88).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та додаток до договору, є належним доказом, оскільки, згідно ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, про що було повідомлено ОСОБА_2

Твердження ОСОБА_2 про те, що позивачем не надано доказів повноважень посадових осіб - підприємців, що робить неможливим встановлення обсягу та наявності їх повноважень є помилковими, оскільки в копії нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу прав вимоги від 25.05.2012 р. нотаріусом засвідчено осіб - громадян, які підписали договір, встановлено їх дієздатність, а також правоздатність, дієздатність ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» та повноваження їх представників перевірено. Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Щодо повідомлення про відступлення прав, яке надіслане ОСОБА_2 05.06.2015 р. та не оформлене належним чином (без підписів та печаток уповноважених сторін), як таке, що не відповідає дійсності, то суд вважає необгрунтованим дане твердження, оскільки повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 №1801/0608/71-099 від 19.06.2008 р. та договором іпотеки №1801/0608/71-099-Z-1 від 19.06.2008 р. - було скріплено підписами голів правління АТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» та печатками первісного та нового кредитора. Направлення зазначеного повідомлення про відступлення підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень №74 від 08.06.2012 р. (т.1, а.с.89-91).

Щодо твердження відповідача про те, що остання вносила платежі по кредиту до початку судового розгляду, то суд зазначає, що відповідно до п.п.3.1.1 кредитного договору,- позичальник здійснює погашення кредиту та сплату відсотків за попередній місяць, нарахованих відповідно до п.3.2 цього договору шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтет них платежів) у сумі 537 дол. США (а згідно договору про внесення змін та доповнень №1 від 30.07.2009 р. (т.1, а.с.9-12), - починаючи з 10.09.2009 р. в сумі 534,36 дол. США у чітко встановлений цим договором термін - 10 числа кожного місяця. За рахунок ануїтентного платежу позичальник зобов'язується щомісяця здійснювати у першу чергу погашення суми нарахованих відповідно до п.3.2 цього договору відсотків, а за рахунок залишку сум - погашення частини кредиту. Таким чином, кошти, що сплачувались ОСОБА_2 згідно наданих копій квитанцій, спрямовувались банком на погашення відсотків.

Що стосується посилання відповідача на строк позовної давності, то дане твердження є безпідставним. Так, за положеннями ст.257 ЦК України, - позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України,- позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Розрахунок заборгованості по пені здійснено за період з 30.03.2015 р. по 29.03.2016 р., отже вимога про стягнення пені заявлена в межах строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.264 ЦК України, - перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким, чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків з урахуванням платежів, що здійснювались відповідачем (останній в сумі 100 дол. США - 02.10.2015 р.) - заявлені з дотриманням строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного позов ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. ст.ст.10, 57-60, 62,64, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р., ЗУ «Про іпотеку», суд,-

ухвалив:

Позов Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до ОСОБА_2, третя особа: Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки, задовольнити повністю.

У рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором №1801/0608/71-099 від 19.06.2008 р. в сумі 1574926,73 грн., яка складається з тіла кредиту - 1324977,85 грн., відсотків - 196029,64 грн., пені - 50769,92 грн., сума ставкою 3% річних - 3149,32 грн. - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №1801/0608/71-099-Z-1 від 19.06.2008 р., а саме: двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,35 кв.м, шляхом визнання права власності на нього за АТ «Дельта Банк» ().

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () право власності на житлову квартиру, що складається з двох кімнат, загальною площею 49,35 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в доход держави в сумі 6890 грн.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Князєв