Номер провадження: 22-ц/785/4463/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.,

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_2

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и л а:

04 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, який згодом уточнила 08 лютого 2016 року та 09 березня 2016 року, збільшивши розмір вимог, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач ОСОБА_4 є батьком дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2015 року зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 червня 2006 року, на утримання дочки ОСОБА_6 з ? частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача ОСОБА_4 щомісяця, починаючи з дня набрання законної сили рішенням і до повноліття дитини 14 серпня 2023 року, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно консультативного висновку спеціалістів ООДКЛ від 28 лютого 2014 року та довідок ДП «ІБЛнаВТ» від 17 грудня 2014 року і від 25 листопада 2015 року дочка ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «плоско-вальгусна деформація стоп ІІ ст.» у звязку чим їй рекомендовано ортопедичне взуття та заняття плаванням. З 27 серпня 2014 року діти віком до 18 років забезпечуються двома парами індивідуальних ортезів на стопу на рік при плосковагусних та плосковарусних деформаціях стоп (абз. 6 п. 35 Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорії населення, переліку таких засобів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 05 квітня 2012 року №321 в редакції постанови Кабінету міністрів України від 11 серпня 2014 року №374). Вона понесла витрати на придбання ортопедичного взуття для дочки у загальній сумі 4375 грн., що підтверджується копіями товарних чеків. На оплату занять дочки з плавання у СК «Юність» з 11 листопада 2014 року по 13 квітня 2015 року та з 05 листопада 2015 року по 04.01.2016р. у загальній сумі 2206,50 грн. та занять з «сухого» плавання після закриття малого басейну, повязаного з відключенням централізованого опалення з 14 квітня 2015 року по 13 травня 2015 року у сумі 151,10 грн. Тобто загальна сума додаткових витрат на дитину, що викликані її хворобою, за цей період складають 6 732,60 грн.

При зверненні на консультацію до дерматолога поліклінічного відділення «ІБЛ на ВТ» 18 грудня 2015 року лікарем було виписано дочки медичний препарат, який вона придбала в аптеці за 105,40 грн., при зверненні на консультацію до невропатолога поліклінічного відділення «ІБЛ на ВТ» 30 грудня 2015 року дочці запропоновано доплерографію судин голови та шиї, яка була здійснена у МЦ «Меліса» за 100 грн., лікарем, що здійснював доплерографію, рекомендовано дочці консультація окуліста, яку було надано у МЦ «Меліса» за 120 грн., 09 січня 2016 року при зверненні на консультацію до невролога поліклінічного відділення «ІБЛ на ВТ» дочці були виписані медичні препарати, які були придбані в аптеці за 533, 35 грн., при зверненні на консультацію до дерматолога поліклінічного відділення «ІБЛ на ВТ» 18 січня 2016 року дочці були виписані медичні препарати, які були придбані в аптеці за 248,95 грн. 04 січня 2016 року вона сплатила за заняття з плавання дочки за період з 05 січня 2016 року по 04 лютого 2016 року у сумі 336,22 грн., 04 лютого 2016 роки вона сплатила за заняття з плавання дочки за період з 06 лютого 2016 року по 05 березня 2016 року у сумі 343,99 грн.. Тобто за період з 18 грудня 2015 року по 04 лютого 2015 року вона сплатила додаткові витрати на дачку у загальному розмірі 1787,91 грн., а всього з урахуванням сплати додаткових витрат до 18 грудня 2015 року ця сума складає 8520,51 грн.

01 березня 2016 року вона сплатила за заняття з плавання дочки за період з 10 березня 2016 року по 09 квітня 2016 року 343,99 грн., 04 березня 2016 року при зверненні на консультацію до невролога поліклінічного відділення «ІБЛ на ВТ» дочці був виписано медичний препарат, який був придбаний в аптеці за 81,90 грн., а всього за період з 18 грудня 2015 року по 05 березня 2016 року вона понесла додаткові витрати на дочку в сумі 2213,650 грн. Загальна сума додаткових витрат на дочку становить 8946,40 грн. (6732,60 грн. + 2213, 80 грн.).

При визначенні розміру частки відповідача у додаткових витратах на дитину, вона виходила з того, що з відповідача необхідно стягнути 2/3 частки витрат, оскільки розмір аліментів, що стягуються з нього, зменшено за рішенням суду з ? частини до 1/6 частини усіх видів заробітку, вона у шлюбу не перебуває, отримає заробітну плату у меншому розмірі.

Таким чином, з відповідача на її користь підлягає стягненню 5964, 36 грн., що складає 2/3 частини вартості додаткових витрат на дочку, які були понесені нею, а також судовий розмір в розмірі 551,20 грн.

Посилаючись на ці обставини та на ст. 185 СК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд позов задовольнити (а.с. 2-35, 22, 28, 73-76, 81).

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечував й в своїх усних і письмових поясненнях зазначав, що позивачка ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами, що отримуваних нею від нього аліментів на утримання дочки недостатньо для утримання дитини і покриття додаткових витрат на медичне обслуговування, придбання ліків, ортопедичних засобів та інші потреби. Надані позивачкою товарні чеки не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, у товарних чеках не зазначено, що перелічене у них взуття є ортопедичним і призначено для осіб з діагнозом «Плоско-вульгусна деформація стопи ІІ ст.». Згідно довідки №58/01 від 29 січня 2016 року, наданою ТОВ «ТРАНС-СЕРВИС», за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року він сплатив аліменти на користь позивачки у розмірі 19839,78 грн., що в середньому щомісяця становило 1653,32 грн. На його утриманні, крім дочки ОСОБА_6 від першого шлюбу, перебуває його син від другого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також має потреби у розвитку своїх здібностей та у лікуванні, дружина ОСОБА_7, яка тимчасове не працює, та непрацездатні батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Середньомісячний дохід на одну особу у сімї позивачки становить 6444,64 грн. (4791,32 грн. + 1653,32 грн.), в той час як середньомісячний дохід на одну особу у його сімї становить 1978, 83 грн., що на 1243,49 грн. менше, ніж у сімї ОСОБА_3 (а.с. 42-47, 84-86, 95-98).

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі. Суд стягнув з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки додаткові витрати на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5964,26 грн. та судові витрати в сумі 551 грн. (а.с. 116-117).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а саме, судом не враховано, що надані позивачкою товарні чеки не можуть бути підтвердженням того, що ці витрати здійснювались на утримання дочки, а не на інші потреби сім'ї (а.с. 123-126).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2015 року, зменшено розмір аліментів, визначений рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 червня 2006 року на утримання дочки ОСОБА_6 з ? частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача ОСОБА_4 щомісяця, починаючи з дня набрання законної сили рішенням і до повноліття дитини 14 серпня 2023 року, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 5, 55-57).

Згідно консультативного висновку спеціалістів ООДКЛ від 28 лютого 2014 року та довідок ДП «ІБЛ на ВТ» від 17 грудня 2014 року і від 25 листопада 2015 року дочка ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «плоско-вальгусна деформація стоп ІІ ст.» у звязку чим їй рекомендовано ортопедичне взуття та заняття плаванням (а.с. 6-8).

За період з 11 листопада 2014 року по 05 березня 2016 року позивачка ОСОБА_3 понесла додаткові витрати на дочку на медичне обслуговування, придбання ліків, ортопедичних засобів та інші потреби у загальному розмірі 8946,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_3 надала суду належні докази у підтвердженні додаткових витрат, що викликані хворобою дитини. Товарні та розрахункові квитанції, надані позивачкою при подачі позову, є підтвердженням того, що ці витрати були спрямовані саме на утримання дочки.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодись неможливо, виходячи з наступного.

У статті ст. 185 СК України зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разове, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У п. 18 постанови №3 Пленуму "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України зазначив, що необхідно звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка була зобовязана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позову.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи щодо розміру додаткових витрат на дитину, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам щодо цього питання.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що дочка сторін у справі ОСОБА_9 проживає з матірю, позивачкою ОСОБА_3

Позивачка ОСОБА_3 працює у Управлінні соціальної політики та її заробітна плата за 12 місяців 2015 року складає 55733,66 грн., після утримання обовязкових платежів 43237,67 грн. (а.с. 77).

Відповідач ОСОБА_4 з 01 жовтня 2014 року працює докером механізатором 1 кл. ТОВ «Транс-Сервіс», його дохід за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 складає 113208,22 грн., з них сума за відрахуванням обовязкових платежів 91077,71 грн., аліменти 19839,78 грн. (з них щомісяця , до виплати 71237, 93 грн.) (а.с. 58).

На його утриманні, крім дочки ОСОБА_6 від першого шлюбу, перебуває його син від другого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина ОСОБА_7, яка тимчасове не працює, та непрацездатні батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 59-63, 87-91, 99-104).

Дійсно згідно консультативного висновку спеціалістів Одеської обласної дитячої клінічної лікарні» від 28 лютого 2014 року та довідок ДП «Іллічівська басейна лікарня на водному транспорті» від 17 грудня 2014 року і від 25 листопада 2015 року дочка сторін у справі ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «плоско-вальгусна деформація стоп ІІ ст.» у звязку чим їй рекомендовано ортопедичне взуття та заняття плаванням (а.с. 6-8).

На підтвердження витрат на дочку на придбання ортопедичного взуття, зайняття плаванням, медичне обслуговування, придбання ліків, у загальному розмірі 8946,40 грн. позивачка надала суду копії товарних чеків, фіскальних чеків та квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с. 8-9, 15-16, 31,32, 36, 38, 39, 82,83).

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_4 стверджував, що позивачка ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами, що отримуваних нею від нього аліментів на утримання дочки недостатньо для утримання дитини і покриття додаткових витрат на медичне обслуговування, придбання ліків, ортопедичних засобів та інші потреби. Надані позивачкою товарні чеки не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, у товарних чеках не зазначено, що перелічене у них взуття є ортопедичним і призначено для осіб з діагнозом «Плоско-вульгусна деформація стопи ІІ ст.».

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, зясовуючи вказані обставини справи, перевіряючи перелік квитанцій, що містяться в матеріалах справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів вважає, що заняття у спортклубі «Юність» плаванням, проведення консультацій з лікарями, проведення медичних досліджень, придбання ліків не можуть вважатися додатковими витратами на дитину, повязаними з її хворобою. Надані позивачкою докази копії товарних чеків, у підтвердженні придбання 24 липня 2015 року, 18 жовтня 2015 року та 05 листопад 2015 року взуття не свідчать про придбання саме ортопедичного взуття та є неналежними доказами понесених витрат.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що понесені позивачкою витрати не є додатковими, тому законних підстав для стягнення цих витрат у якості додаткових немає.

Отже, вимоги ОСОБА_3 є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. 185 СК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_10

ОСОБА_2