Дата документу 15.03.2016
Справа N 320/6776/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі Левандовській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 2 276 989 грн. 67 коп., яка складається: 1 518 267 грн. 36 коп. сума заборгованості за кредитом; 747 608 грн. 93 коп. сума заборгованості за відсотками; 11 116 грн. 68 коп. - комісія на ведення кредиту, а також витрати по сплаті судового збору. На обґрунтування позову зазначив, що 25 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 499-04/К-06, згідно якого їй було надано кредит в сумі 76 500 доларів США на споживчі цілі, з розрахунку 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 грудня 2006 року по 24 грудня 2021 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Однак, відповідач свої зобовязання виконує неналежним чином, в звязку з чим виникла заборгованість в сумі 2 276 989 грн. 67 коп. Оскільки зобовязання відповідача ОСОБА_1 було забезпечено порукою, тому просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 2 276 989 грн. 67 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього в матеріалах справ мається клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах в повному обсязі, при цьому ухвала суду про витребування оригіналів доказів, які перебувають у позивача, виконана не була.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в письмових запереченням, згідно яких зазначив, що з урахуванням практики Верховного Суду України та умов спірних договорів, договір поруки є припиненим, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк предявлення вимоги до суду про погашення заборгованості за боржника. Також наголосив, що позивачем не доведено дотримання процедури переходу права вимоги за спірними договорами, зокрема процедури повідомлення відповідачів про перехід права вимоги. До того ж, просить застосувати позовну давність до вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1, оскільки строк позовної давності за вказаною вимогою сплив 29 січня 2012 року.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 499-04/К-06, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 76 500 доларів США на споживчі цілі, з розрахунку 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 грудня 2006 року по 24 грудня 2021 року.

В якості забезпечення виконання зобовязання 25 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 499-04/П-06 відповідно до умов якого сторони несуть перед позивачем солідарну відповідальність за невиконання (неналежне виконання) ОСОБА_1 зобовязань за договором, а ОСОБА_2 відповідає перед позивачем у тому ж обсязі, що і ОСОБА_1

У відповідності до ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління Національного банку України № 369 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні.

При цьому, згідно з п.4.8 договору ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрпромбанк» зобовязані письмово, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладення, повідомити боржника про передачу відповідних прав вимоги шляхом направлення їм спільного повідомлення за узгодженою формою впродовж 5 робочих днів з дати укладання цього договору.

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні докази, які б містили відомості про те, що новий кредитор, а саме ПАТ «Дельта Банк», повідомив у встановленому порядку відповідачів про заміну кредитора у зобовязанні та не надав відповідачам доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні, незважаючи на витребування їх судом. Тобто, позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідачів за зобов'язаннями останніх перед первісним кредитором.

З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем ПАТ «Дельта Банк» у порушення вимог ст. 64 ЦПК України, не надано письмові докази, якими обґрунтовувались позовні вимоги, зокрема доказів щодо переходу до нового кредитора прав у зобовязанні, щодо повідомлення у встановленому порядку відповідачів про заміну кредитора у зобовязанні, щодо детального розрахунку заборгованості за договором, який був укладений між відповідачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову через його недоведеність.

Аналізуючи надані представником відповідачів заперечення суд виходить з наступного.

Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителя, а отже порука вважається припиненою.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі №6-53цс14, від 02 грудня 2015 року по справі №6-1707цс15, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України

Вирішуючи питання щодо застосування позовної давності до позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 суд враховує положення п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, відповідно до якого встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в звязку з недоведеністю позову.

Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд приходить до висновку що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 512, 514, 516, 517, 559, 1050 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, ст.ст.15, 57, 59, 88, 107, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко