АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/924/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Заїки В.М., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю: апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника апелянтів ОСОБА_3,

представника позивача Головатого П.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 березня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Дочірнього підприємства Житлово-експлуатаційна дільниця Колективного виробничого підприємства ПМК-33 про визнання недійсним ордера і виселення з гуртожитку.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», звертаючись до суду з вказаним позовом та збільшивши позовні вимоги, зазначило, що товариству на праві приватної власності належить приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 без достатніх правових підстав займають кімнати № 92 і № 93 зазначеного гуртожитку. 03 липня 2015 року їм надсилалося попередження про необхідність звільнення житлової площі, однак добровільно звільнити кімнати відмовилися. Відповідачі у трудових відносинах з підприємством, якому належав гуртожиток раніше і з ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» не перебували. Адміністрацією і профспілковим комітетом підприємства жодних рішень про надання їм житлової площі не приймалось. Ордер на зайняття ліжко-місця в гуртожитку від 12 грудня 1997 року виданий ОСОБА_1 організацією, яка не наділена повноваженнями щодо прийняття рішень на вселення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним ордер НОМЕР_1 від 12 грудня 1997 року, виданий ДП ЖЕД Колективного виробничого підприємства ПМК-33 ОСОБА_1 на зайняття ліжко-місця в гуртожитку по АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з кімнат № 92 і № 93 гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Відповідачі, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилаються на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Судом не враховано те, що вони зареєстровані і проживають у гуртожитку відповідно до ордера НОМЕР_1 від 12 грудня 1997 року. Підставою для видачі ордера був лист заступника голови Хмельницької міської адміністрації № 02-09-1124. До участі у справі не було залучено КВП «ПМК-33», як власника гуртожитку у період з 2005 по 2015 роки. ДП ЖЕД Колективного виробничого підприємства ПМК-33 не є належним відповідачем за позовом про визнання ордера недійсним. Суд не застосував до спірних правовідносин положення ст. 117 ЖК України. Не з'ясовано чи були наслідком отримання ордера неправомірні дії ОСОБА_1, чи службових осіб, які його видали. Безпідставно не застосовано за їхньою заявою позовну давність. Висновок суду про самоправне зайняття жилої площі у гуртожитку не ґрунтуються на доказах, які містяться у матеріалах справи.

У засіданні апеляційного суду апелянти і їх представник апеляційну скаргу підтримали. Представник позивача визнав апеляцію не обґрунтованою у повному обсязі. Представник Дочірнього підприємства Житлово-експлуатаційна дільниця Колективного виробничого підприємства ПМК-33 не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Згідно з п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 січня 2015 року ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» є власником приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1. У кімнатах № 92 і № 93 зазначеного гуртожитку зареєстровані і проживають ОСОБА_1 (реєстрація з 19.12.1997р.) і ОСОБА_2 (реєстрація з 02.04.2004р.), які у трудових відносинах з власником гуртожитку не перебувають і не перебували. Адміністрацією і профспілковим комітетом підприємства спільне рішення про надання їм жилої площі у гуртожитку не приймалося.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Із пояснень відповідачів, приєднаних до матеріалів справи листів Об'єднання «Хмельницькмеліоводгосп» № 857 від 16 липня 1990 року і Хмельницької міської адміністрації № 02-09-1124 від 14 жовтня 1992 року вбачається, що підставою надання ОСОБА_1 жилої площі у гуртожитку були звернення інших організацій, де вона на той час працювала.

Зазначені обставини підтвердив допитаній у засіданні апеляційного суду за клопотанням відповідачів свідок ОСОБА_5, який пояснив, що у 90-х роках на підставі звернення міської адміністрації одноособово приймав рішення про поселення ОСОБА_1 для тимчасового проживання у гуртожиток для проживання одиноких громадян.

Задовольняючи позов про виселення, суд виходив з того, що відповідачі підлягають виселенню з гуртожитку як такі, що самоправно займають жиле приміщення і звільнити його в добровільному порядку не бажають.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Разом з тим, рішення в частині задоволення позову про визнання ордера недійсним не ґрунтується на законі.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 128 ЖК Української РСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Статтею 129 ЖК Української РСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно з п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 (далі - Примірне положення), яке було чинним на час вселення відповідачів у гуртожиток гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до п. 9 і п. 10 Примірного положення жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Аналіз указаних вище норм дає підстави для висновку, що вселення у гуртожиток і користування жилим приміщенням у гуртожитку відбувається на законних підставах у разі проведення вселення на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства, з отриманням спеціального ордера, виданого на підставі зазначеного рішення.

Заперечення проти позову ОСОБА_1 обґрунтовувала отриманням ордера НОМЕР_1 від 12 грудня 1997 року на право зайняття ліжко-місця у гуртожитку.

Як передбачено ч. 3 ст. 58 ЖК Української РСР форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Згідно з додатком до Примірного положення у спеціальному ордері, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі спільного рішення про надання жилої площі в гуртожитку, зазначаються: дата видачі ордера; найменування населеного пункту, а також підприємства, установи, організації, яким належить гуртожиток; номер і серія ордера; прізвище, ім'я, по батькові особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку, місце її роботи або навчання; адреса місцезнаходження гуртожитку; номер корпусу і кімнати; рішення на підставі якого видано ордер; склад сім'ї особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку. Ордер підписується керівником підприємства, установи, організації та скріплюється відбитком печатки.

Наданий відповідачами ордер (копія на а.с. 16) не містить необхідних реквізитів, передбачених у додатку до Примірного положення, а саме: невірно зазначена назва ордеру; відсутня серія; номер кімнати; розмір жилої площі; номер і дата рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства, на підставі яких видається ордер; склад сім'ї; не зазначено, що ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу; не зазначено термін протягом якого він є дійсним. Ордер містить відтиск печатки госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці.

Тому, зазначений ордер не є належним і допустимим доказом факту видачі ОСОБА_1 спеціального ордера на право вселення у кімнати № 92 і № 93 гуртожитку.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЖК Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

За приписами ст. 59 і ст. 129 ЖК Української РСР визнанню недійсним підлягає лише спеціальний ордер виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства, установи, організації.

Отже, немає підстав для визнання недійсним ордера, наданого відповідачами.

Частиною 3 ст. 116 ЖК Української РСР і п. 44 Примірного положення визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

У зв'язку з недотриманням встановленого законом порядку надання жилої площі у гуртожитку, відсутністю будь-яких цивільно-правових угод на зайняття кімнат у гуртожитку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виселення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР.

Посилання апелянтів на те, що до участі у справі не було залучено КВП «ПМК-33», як власника гуртожитку у період з 2005 по 2015 роки і на те, що позов про визнання ордера недійсним пред'явлено до неналежного відповідача ДП ЖЕД Колективного виробничого підприємства ПМК-33 не ґрунтуються на законі.

Зі змісту ст. 30 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Згідно з додатком (а.с. 65) до Статуту Дочірнього підприємства ЖЕД КВП ПМК-33, затвердженим загальними зборами КВП ПМК-33 21 вересня 1999 року і зареєстрованим Хмельницькою РДА 03 липня 2001 року, дочірнє підприємство є правонаступником госпрозрахункової житлово-експлуатаційної дільниці, відтиск печатки якої містить ордер.

Справу розглянуто за участі безпосередніх учасників спірних відносин, на права та обов'язки яких впливає судове рішення.

Не заслуговують на увагу твердження апелянтів щодо не застосування судом до спірних правовідносин положень ст. 117 ЖК України, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання ордера недійсним.

Доводи апеляційної скарги про не застосування за заявою відповідачів позовної давності є безпідставними, оскільки до вимог про виселення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, строк позовної давності не застосовується, так як незалежно від строку проживання ці особи не набувають права на жилу площу.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду про виселення не впливають і його висновок не спростовують.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову про визнання недійсним ордера з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові. В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21 березня 2016 року в частині задоволення позову про визнання недійсним ордера скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Дочірнього підприємства Житлово-експлуатаційна дільниця Колективного виробничого підприємства ПМК-33 про визнання недійсним ордера відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) О.І. Талалай

Судді: (підписи) В.М. Заїка

І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І. Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Продан Б.Г. Провадження № 22-ц/792/924/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія 43, 44