АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПрокопчук Л.П.,
суддів:Базіль Л.В., Іванової І.П.,

секретарПрушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від «18» березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, діючої від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, від імені якого діє ОСОБА_13, третя особа - виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка ОСОБА_7 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що є власником квартири спільного заселення АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2008 року.

У вказаній квартирі проживають відповідачі незаконно, бо мають інше місце реєстрації та власне житло в с. Микільське Білозерського району Херсонської області.

Вона неодноразово, з квітня 2015 року, вимагала у відповідачів звільнити квартиру, однак вони відмовилися це зробити, чинять їй перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Квартира їй необхідна для заселення сина з сім'єю, який через неправомірну поведінку відповідачів вимушений винаймати помешкання.

Уточнивши позовні вимоги позивачка просила усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 18 березня 2016 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто пропорційно в рівних частинах з ОСОБА_8. ОСОБА_10. ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування судового збору 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6, її представник, ОСОБА_8, апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним ОСОБА_7, її представник та представник органу опіки і піклування, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що позивачка ОСОБА_7 є власником приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори 06 листопада 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №3-1250.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Проживання в належній ОСОБА_7 квартирі відповідачів та неповнолітніх дітей без її на це згоди є порушенням права власності, т.я. позивачка на свій розсуд не має можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Не заперечуючи того факту, що вона дозволила тимчасово мешкати в належній їй квартирі відповідачам, ОСОБА_7 заперечувала домовленість щодо права постійного користування нею.

Встановлено, що відповідачі зареєстровані в АДРЕСА_2.

За вказаних обставин відповідачі є тимчасовими жильцями, які відповідно до вимог ст.ст. 98, 99 ЖК України права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання в ньому і тому на вимогу власника зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні належною їй квартирою шляхом виселення, суд першої інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою відповідачам квартира надана в безоплатне користування на невизначений строк є недоведеним.

Ствердження, що між сторонами був укладений договір позички також є безпідставним, оскільки згідно з ч.3 ст. 828 ЦК України договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до ст. 793 цього Кодексу, тобто такий договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Крім того, за визначенням ч.1 ст. 827 ЦК України договір позички є строковим.

Не підтвердження укладення договору позички допустимими доказами, свідчить про недоведеність стороною обставин, на які вона посилається.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання представника ОСОБА_6 на незавчасне повідомлення про виселення, т.я. з часу звернення позивачки з позовом до суду у серпні 2015 року пройшло більше дев'яти місяців, що є достатнім строком для вирішення батьками житлових питань для своїх неповнолітніх дітей, бо таке питання не повинно вирішуватися за рахунок власника квартири, який такого обов'язку не має ні в силу закону, ні в силу договору.

Неспроможними, на думку колегії, є і твердження апелянта про те, що відповідачі є членами сім'ї власника житла, навпаки суд першої інстанції правомірно зазначив у рішенні, що відповідачі не є членами сім'ї, бо разом не проживають та не ведуть спільного господарства.

Відповідачі є ріднею позивачки, а не сім'єю в розумінні ч.2 ст.3 СК України.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як таке, що постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Л.П.Прокопчук

Судді: (підпис) Л.В.Базіль

(підпис) І.П.Іванова

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук