УхвалА

іменем україни

29 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., ХоптиС.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про захист прав споживача, стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 6 жовтня 2008 року між ним та відкритим акціонерним товариством Національною акціонерною страховою компанією «Оранта» (далі - ВАТ НАСК «Оранта»), укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, за умовами якого було застраховано транспортний засіб «MAZDA CX-9», номерний знак НОМЕР_1, вартістю 290 900 грн.

Позивач указував про те, що у квітні 2011 року наступив страховий випадок, а саме застрахованим автомобілем незаконно заволоділи треті особи. 11 квітня 2011 року він звернувся з заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування. Відповідно до укладеного між сторонами договору страхування страховик повинен був виплатити йому страхове відшкодування у розмірі 70 % від вартості застрахованого транспортного засобу у розмірі 203 630 грн, строком до 16 травня 2011 року. Проте, відповідач на вимоги не реагував та не виплатив вищевказану суму страхового відшкодування.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на його користь страхове відшкодування у розмірі 203 630 грн, пеню у розмірі 30 350 грн 63 коп.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 3 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й задовольнити його позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що позивачем було порушено умови договору добровільного страхування, а саме не повідомлено страховика у встановлений вказаним договором строк про настання події, що має ознаки страхового випадку, не надано доказів того, що застрахованим автомобілем незаконно заволоділи треті особи, а, отже, відповідач вірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування та вимог ч. 1 ст. 991 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про страхування».

Судом установлено, що 6 жовтня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір на придбання спірного транспортного засобу та саме на виконання даного договору між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування вказаного транспортного засобу.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що за спірним договором страхування вигодонабувачем є саме ПАТ «Укрсоцбанк», а позивачем не надано доказів щодо повного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та доказів відмови банку як вигодо набувача, від свого права на отримання страхового відшкодування, а, отже, позивач може скористатися правом вимагати виконання договору на його користь лише у разі, якщо банк відмовився від права, наданого йому на підставі договору (ч. 4 ст. 636 ЦК України).

Крім того, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 3 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта