АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 680/137/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1555/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" про визнання угоди недійсною та зобов'язання до вчинення дій,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) про визнання недійсною додаткової угоди від 22.08.2008 року до договору №HMU0GI від 18.03.2008 року та зобов'язання провести перерахунок шляхом зарахування оплачених нею коштів за додатковою угодою від 22.08.2008 року на р/р, зазначений у первісному договорі, в рахунок погашення тіла кредиту.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.03.2008 року між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про іпотечний кредит №HMU0GI, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 125000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 18.03.2018 року, з цільовим призначенням - для поліпшення якості квартири. Згідно додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №HMU0GI від 22.08.2008 року, яка була укладена під тиском з боку працівників Банку, суму кредиту переведено з гривні в долари США.

Незважаючи на оплату кредиту, відповідач штучно збільшив кредитні платежі на 1917,79 дол. США.

Додаткова угода від 22.08.2008 року суперечить вимогам ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів", Декрету КМУ від 19.02.93., №15-93 „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Закону України „Про Національний банк України", Закону України „Про банки і банківську діяльність".

Зокрема, п.п. 4.2., 4.3. оскаржуваної угоди містять положення про обов'язок позичальника сплатити на користь кредитора винагороду за резервування ресурсів, що є несправедливою умовою договору відповідно до ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів".

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, на думку позивача, оспорюваний правочин слід визнати недійсним.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24.06.2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не враховано вимоги законодавчих актів та обставини справи, які підтверджують її позовні вимоги щодо недійсності додаткової угоди. Крім того вказала на те, що при укладенні додаткової угоди Банком не було попереджено її про валютні ризики, чим не дотримано п. 3.8. постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року, № 168.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що 18.03.2008 року між та ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №HMU0GI, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 125000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 18.03.2018 року, з цільовим призначенням - для поліпшення якості квартири.

22.08.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №HMU0GI від 18.03.2008 року, відповідно до умов якого договір викладено в новій редакції. Умовами договору визначено, що банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 на строк з 22.08.2008 року по 18.03.2008 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 26670,26 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,17% на місяць (14,04% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів. Станом на 22.08.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит склав 122949,90 грн., що еквівалентно 26670,26 доларів США

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань по поверненню отриманих у кредит коштів, рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11.12.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22.01.2016 року, з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „Приватбанк" солідарно було стягнуто 15888,09 дол. США кредитного боргу, що виник станом на 25.05.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що оспорювана додаткова угода відповідає вимогам закону і підстави для визнання її недійсною відсутні.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктами 4.1., 4.2. додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №HMU0GI від 22.08.2008 року встановлено, що для виконання зобов'язань за даним договором Банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту і надає право позичальнику на їх використання. За надане право позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у статті 8.1. договору.

Пунктом 8.1. цієї ж угоди, зокрема визначено, що винагорода за резервування ресурсів складає 3% річних від суми зарезервованих ресурсів. Станом на 22.08.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит №HMU0GI від 18.03.2008 року складає 122949,90 грн., що еквівалентно 26671,90 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частинами 1, 2 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення згідно з якими передбачається зміна будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Посилання апелянта на несправедливі умови оспорюваної угоди щодо встановлення Банком плати за резервування коштів безпідставне, оскільки як вбачається зі змісту п.п. 4.1., 4.2., 8.1. додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №HMU0GI від 22.08.2008 року, розмір плати становить 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, що не передбачає змін у витратах позичальника. Відповідна правова позиція висловлена в постанові ВС України №6-80 цс13 від 25.09.2013 року. В ній, зокрема, йдеться мова про те, що положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Оскільки в спірному договорі плата за обслуговування кредиту та за його дострокове погашення визначена за формулою зі змінними величинами, то такі умови суперечать як положенням частини п'ятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", так і затвердженому сторонами графіку платежів.

В даному випадку додатковою угодою не передбачено можливості розрахунку плати за резервування коштів шляхом використання змінних величин у формулі, а має чітко визначена систему розрахунку з використанням відсоткової ставки, що не може бути визнано несправедливою умовою в розумінні Закону України „Про захист прав споживачів".

Твердження позивача про неправомірне збільшення відповідачем розміру кредитного боргу на 1917,79 дол. США не ґрунтується на об'єктивних даних, оскільки на їх підтвердження сторона не надала належних та допустимих доказів.

В той же час рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11.12.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22.01.2016 року, з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „Приватбанк" солідарно було стягнуто 15888,09 дол. США боргу за вищезазначеним кредитом, що виник станом на 25.05.2015 року. При цьому суд встановив правильність проведеного Банком розрахунку суми боргу, тобто врахував, що станом на 22.08.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит №HMU0GI від 18.03.2008 року складає 122949,90 грн., що еквівалентно 26671,90 дол. США.

Оскільки ця обставина встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, тому вона не підлягає повторному доказуванню в даній справі.

Також необхідно звернути увагу на ту обставину, що укладенню між сторонами 22.08.2008 року додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №HMU0GI від 18.03.2008 року передувало відповідне погодження між сторонами її основних положень.

За вищевказаних обставин суд не вбачає в даному випадку також і підстав стверджувати про введення позичальника в оману.

Та обставина, що ОСОБА_2 не лише особисто уклала спірну угоду, вчинивши на її тексті відповідний підпис, але й тривалий час вносила плату відповідно до умов додаткової угоди, вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Яцина О.І. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27