Справа №473/1662/16-ц 31.08.2016 31.08.2016 31.08.2016
Провадження №22-ц/784/1649/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 473/1662/16 ц
Номер провадження 22-ц/784/1649/16
Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Суддя доповідач апеляційного суду Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Прокопчук Л.М.,

суддів Темнікової В.І., Маляренко І.Б.

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області (далі Відділення) про визнання права на отримання щомісячної страхової виплати, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Відділення. Посилався на те, в період з 06.12.1999 року по 01.08.2011 року він працював в ВАТ «Олександрійський гранітний кар'єр» водієм автомашини БєлАЗ, марки 7547, 3 класу по перевезенню гірської маси. У звязку з виконанням вказаної роботи отримав професійне захворювання, про що складено акт форми П-4 розслідування професійного захворювання від 29.12.2015 року. Висновком МСЕК від 16 лютого 2016 року йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом 3 групи. Відділення на підставі його звернення сплатило йому одноразову страхову виплату в сумі 15226,90 грн., а у виплаті щомісячних платежів відмовило, посилаючись на те, що відсутні відомості про нараховану заробітну плату з Єдиного державного реєстру персоніфікованого обліку про застрахованих осіб у звязку з тим, що підприємство, де позивач отримав професійне захворювання на протязі останніх років роботи не сплачувало відповідні внески до Фонду, а при призначенні щомісячної страхової виплати не може братися до уваги заробітна плата працівника, з якої такі внески не сплачувалися. Позивач вважав, що за таких обставин слід виходити з середньої заробітної плати, діючої на час звернення, місячної тарифної ставки за відповідною професією в галузі автомобільного транспорту водія автомашина БелАЗ марки 7547 в розмірі 4507, 71 грн. (а.с. 1-5).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2, як за застрахованою особою, що має професійне захворювання, право на отримання відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» страхової виплати втраченого заробітку (щомісячної страхової виплати), незалежно від сплати страхових внесків. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області № 1411/379/379/3 від 22 лютого 2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_2 щомісячних страхових виплат. Зобовязано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області призначити ОСОБА_5 страхову виплату втраченого заробітку (щомісячну страхову виплату), виходячи з середньої заробітної плати, діючої на час звернення, місячної тарифної ставки за відповідною професією в галузі автомобільного транспорту водія автомашини БелАЗ марки 7547 в розмірі 4507,71 грн. (а.с.73-74).

В апеляційній скарзі Відділення, посилаючись на те, що судом невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 65-66).

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач та його представник просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні на підставі наступного.

Судом першої інстанції, що в період з 06.12.1999 року по 01.08.2011 року позивач ОСОБА_2 працював в ВАТ «Олександрійський гранітний кар'єр» водієм автомашини БелАЗ, марки 7547, 3 класу по перевезенню гірської маси. В звязку з виконанням вказаної роботи отримав професійне захворювання, про що 25 грудня 2015 року складений акт розслідування професійного захворювання форми П-4. Висновком МСЕК від 16.02.2016 року йому встановлена 3 група інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково. Підприємство, де позивач працював та отримав професійне захворювання, ліквідовано на підставі рішення господарського суду у звязку з визнання банкрутом, про що внесена запис 17 червня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Воно не вносило страхові внески до Фонду, мало заборгованість, яка в подальшому Фондом була списана.17.02.2016 року відповідач взяв позивача на облік та призначив і виплатив одноразову страхову виплату в сумі 15226,90 грн. У призначенні щомісячних страхових виплат позивачу було відмовлено постановою Відділення від 22.02.2016 року № 1411/379/379/3 оскільки відсутні відомості про нараховану заробітну плату з Єдиного державного реєстру персоніфікованого обліку застрахованих осіб.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи за позивачем право на отримання щомісячних страхових виплат, а постанову Відділення про відмову у призначенні вказаних виплат протиправною, суд послався на вимоги ст. 45 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування, якою передбачені підстави для відмови у страхових виплат, серед яких немає такої підстави як відсутність відомостей про нараховану заробітну плату в Єдиному державному реєстрі персоніфікованого обліку застрахованих осіб. Враховуючи положення вказаного закону суд прийшов до висновку про те, що незалежно від сплати страхових внесків ВАТ «Олександрійський гранітний кар'єр» до Фонду, позивач як застрахована особа має право на отримання щомісячної страхової виплати.

Вирішуючи питання про задоволення позову в частині визначення заробітку, з якого слід призначати щомісячні страхові платежі, суд послався на вимоги ст. 42 Закону «Про загальнообовязкове державне страхування» та п. 20 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та прийшов до висновку про те, що середню заробітну плату слід обчислити, виходячи з діючої на час звернення місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі, але не менше розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату. При цьому виходив із заробітної плати професія водія в галузі автомобільного транспорту.

Рішення суду в частині визнання за позивачем права на отримання щомісячних страхових виплат та визнання протиправною і скасування постанови Відділення від 22.02.2016 року про відмову в призначенні позивачу щомісячних страхових виплат відповідає обставинам справи та вимогам норм матеріального і процесуального права.

Так, матеріали справи свідчать про те, що позивач перебував у трудових відносинах з ВАТ «Олександрійський гранітний кар'єр» з 06.12.1999 року по 01.08.2011 року (а.с.8-10). Таким чином, відповідно до положень ст. 15 Закону «Про загальнообовязкове державне страхування» та ст.1 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вказане підприємство було страхувальником, яке зобовязане було сплачувати страхові внески, а позивач застрахованою особою.

Згідно з листом Вознесенського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 30.03.2016 року, ВАТ «Олександрійський гранітний кар'єр» за період з 01.11.2009 року по 31.12.2012 року страхові внески не сплачувало. Про факт несплати страхових внесків до Відділення також свідчить рішення Відділення від 19.06.2015 року про списання безнадійного боргу вказаного підприємства у вигляді несплачених страхових коштів в сумі 65770,74 грн.

Оскільки позивач працював на умовах трудового договору він відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 35 Закону «Про загальнообовязкове державне страхування» вважаються застрахованим з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов'язань щодо сплати страхових внесків (аналогічне положення було закріплено в ст.10 старої редакції вказаного Закону, який діє з 01.01.2001 року).

З постанови Відділення від 22.02.2016 року про відмову в призначенні щомісячних страхових виплат вбачається, що відповідач, відмовляючи в призначенні щомісячних страхових платежів, послався на ст. 46 Закону «Про загальнообовязкове державне страхування», в той час як вказана норма закону не регулює підстави відмови в призначенні страхових платежів.

Зазначене питання врегульовано положенням ст. 45 вказаного Закону, на яку обґрунтовано послався суд першої інстанції в рішенні та врахувавши всі обставини справи прийшов до вірного правового висновку, що підстав для відмови в призначення позивачу щомісячних страхових виплат немає.

Щодо рішення суду в частині визначення заробітку, з якого позивачу слід обчислювати розмір щомісячних страхових платежів, то з ним слід погодитись частково, оскільки судом невірно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 9, 12 ст. 42 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Якщо на час звернення за страховою виплатою документи про заробіток потерпілого до ушкодження здоров'я не збереглися, сума страхової виплати визначається за діючою на час звернення тарифною ставкою (окладом) за професією (посадою) на підприємстві (в галузі), на якому працював потерпілий, або за відповідною тарифною ставкою (окладом) подібної професії (посади), але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на день виплати. Відсутність документів про заробіток підтверджується довідкою роботодавця або відповідного архіву.

Відповідно до п. 20 постанови КМ України від 26.09.2001 року № 1266 "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням" у разі відсутності у потерпілого на час звернення за страховою виплатою довідки про його заробітну плату у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи або організації середня заробітна плата обчислюється виходячи з діючої на час звернення місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Судом вірно встановлено, що підприємство, на якому працював позивач та отримав професійне захворювання, ліквідовано (а.с. 20-22).

Відомості про заробітну плату позивача за час роботи на вказаному підприємстві в архіві відсутні (а.с.23).

Таким чином, відповідно до наведених вище норм закону при визначенні заробітної плати, з якої обчислюються щомісячні страхові платежі, слід виходити з місячної тарифної ставки за професією в галузі, на якій працював потерпілий.

Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та довідка з того ж Реєстру видами діяльності ВАТ «Олександрійський гранітний кар'єр є: 14.11 добування декоративного та будівельного каменю, 14.21.0 добування піску та гравію (а.с. 20-22, 67).

Відповідно до загального класифікатора «Галузі народного господарства України», затвердженого наказом Міністерства статистики України від 21 січня 1994 року №21, який був діючим на час роботи підприємства, з яким позивач перебував у трудових відносинах,

*

*16211*ВИДОБУТОК ПРИРОДНИХ *Видобуток природних каменів (блоків): *

* *КАМЕНІВ ДЛЯ ОБЛИЦЮВА- *граніту, мармуру, вапняку та ін. *

* *ЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ * *

* * *

відноситься до промисловості будівельних матеріалів.

Таким чином, слід прийти висновку про те, що галузь, в якій працював позивач, відноситься до галузі промисловості будівельних матеріалів, на що наполягає в апеляційній скарзі відповідач.

Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 року № 633/2011 його основними завданнями є, зокрема, формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах: будівництва, архітектури, містобудування, промисловості будівельних матеріалів.

Згідно Галузевої угоди між Міністерством регіонального розвитку і будівництва України та Профспілкою працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів на 2009-2011 рр., (яка є діючою на сьогодні) п. 2.9 мінімальний гарантований розмір тарифної ставки (окладу) працівника, який виконує просту і некваліфіковану роботу, за повністю виконану місячну норму праці встановлений на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2016 року по 1 травня 2016 року складав 1378 грн.

Крім цього, вказаною Галузевою угодою (п.2.10) передбачено встановлення мінімальних тарифних ставок (окладів) з урахуванням міжгалузевих і кваліфікаційних співвідношень оплати праці у розмірах згідно з додатками 1 і 2 до цієї Угоди. Відповідно до Додатку 1 Угоди для водіїв вантажних автомобілів в залежності від вантажопідйомності автомобіля та групи автомобіля встановлені також коефіцієнти співвідношень тарифних ставок та посадових околів, які розраховані на основі розмірі місячної тарифної ставки (окладу) робітника 1 розряду (Додатку 1).

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечується відповідачем, що позивач працював водієм автомобілю БелАЗ, який згідно технічних характеристик має вантажопідйомність 45 тон.

Відповідно до Додатку 1 коефіцієнтів співвідношень до мінімальної заробітної плати робітників підприємств Галузевої угоди коефіцієнт автомобіля вантажопідйомністю від 40 до 60 тон 2 групи (самоскиди) складає 2,25. Таким чином, місячна тарифна ставка (посадовий оклад) за відповідною професією (посадою) в галузі промисловість будівельних матеріалів водія автомашини БелАЗ, марки 7547, 3 класу по перевезенню гірської маси складає 3100,50 грн. (1378 грн. х 2,25).

Виходячи з наведеного, рішення суду в частині визначення середнього заробітку, з якого слід проводити нарахування щомісячних страхових платежів, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, слід змінити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 309 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 червня 2016 року в частині зобовязання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області призначити ОСОБА_2 страхову виплату втраченого заробітку (щомісячну страхову виплату), виходячи з середньої заробітної плати, діючої на час звернення, місячної тарифної ставки за відповідною професією в галузі автомобільного транспорту водія автомашини БелАЗ марки 7547 в розмірі 4507,71 грн. змінити, зобовязавши Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Вознесенському районі Миколаївської області призначити ОСОБА_2 страхову виплату втраченого заробітку (щомісячну страхову виплату), виходячи з середньої заробітної плати, діючої на час звернення, місячної тарифної ставки за відповідною професією в галузі промисловості будівельних матеріалів водія автомашини БелАЗ марки 7547 в розмірі 3100,50 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Прокопчук

Судді: В.І. Темнікова

ОСОБА_6