Справа № 755/8774/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях: Ізвольській С.С., Ярошевському А.М., Зимницькій М.Е.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6», третя особа Первинна профспілкова організація Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» про стягнення заборгованості по заробітній платі , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» на її користь заборгованість із заробітної плати з урахуванням індексації в сумі 49 321, 765 грн., посилаючись на наступні обставини.

З 01.09.2010 року по 27.02.2015 року вона працювала у відповідача на посаді інженера 1-ї категорії відділу просторових споруд. За період з лютого 2014 року по лютий 2015 року відповідач не виплатив їй заборгованість по відтермінованій заробітній платі, яка за згодою сторін нараховувалась, як матеріальна допомога, в сумі 32 640 грн.

З метою досудового врегулювання спору з невиплати заборгованості по заробітній платі та проведення її індексації, 23.12.2014 року відбулось засідання органу, уповноваженого представляти інтереси найманих працівників відділу просторових споруд ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6».

В результаті проведеного засідання уповноваженого органу був складений протокол №2-1 від 23.12.2014 року, який у відповідності до ст.6 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», був направлений до Національної служби посередництва та примирення.

12.01.2015 року Національна служба посередництва та примирення видала розпорядження про реєстрацію трудового спору №001-р.

В результаті втручання Національної служби посередництва та примирення, 09.02.2015 року відповідач - ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» уклав мирову угоду з найманими працівниками, якою повністю визнав наявну заборгованість по відтермінованій заробітній платі, яка нараховувалась, як матеріальна допомога, зокрема, за відділом просторових споруд у розмірі 687 350, 00 грн., і зобовязався погасити цю заборгованість одразу ж після продажу лабораторно-виробничого корпусу за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 1 не пізніше липня 2015 року та провести відповідну індексацію.

Зазначений об'єкт нерухомості відповідач продав у 2015 році, однак, із найманими працівниками розрахуватися на виконання умов мирової угоди відмовився.

Заборгованість із заробітної плати, згідно розрахунку позивача, з урахуванням індексації в сумі 16 681, 76 грн., складає 49 321, 76 грн.

Підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення цієї заборгованості, позивач просила позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пояснивши по суті заявлених вимог, що керівництвом ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6», починаючи з 2013 року було запроваджено схему ухилення від сплати податків та обов'язкових платежів, суть якої полягає в тому, що з 2013 року у ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» був запроваджений 2-х годинний робочий день, хоча насправді наймані працівники фактично відпрацьовували 8-ми годинний робочий день. Офіційна заробітна плата, з якої керівництво відповідача сплачувало всі необхідні платежі та податки до бюджету і відповідних цільових фондів, виплачувалась лише за дві робочі години на день, за іншу фактичну відпрацьовану частину часу керівництво інституту фактично виплачувало грошові кошти у якості матеріальної допомоги через первинну профспілкову організацію.

Первинна профспілкова організація, яка виплачувала грошові кошти найманим працівникам, є окремою юридичною особою, натомість, джерелом її фінансування є грошові кошти відповідача.

Починаючи з серпня 2014 року керівництво відповідача запровадило одну робочу годину на тиждень, навіть не попереджаючи про це працівників, що обурило колектив, а після припинення виплати навіть офіційної заробітної плати за жовтень 2014 року колектив звернувся з колективною скаргою до генерального директора про необхідність погашення заборгованості.

З метою досудового врегулювання вказаного спору 23.12.2014 року відбулось засідання органу, уповноваженого представляти інтереси найманих працівників відділу просторових споруд відповідача.

В результаті проведеного засідання уповноваженого органу був складений протокол №2-1 від 23.12.2014 року, який у відповідності до ст. 6 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» був направлений до Національної служби посередництва та примирення, 12.01.2015 року служба видала розпорядження про реєстрацію трудового спору №001-р, а 09.02.2015 року відповідач в особі генерального директора уклав мирову угоду з найманими працівниками, якою повністю визнав наявну заборгованість саме по відтермінованій заробітній платі (яка нараховувалась, як матеріальна допомога), зокрема, й за відділом просторових споруд у розмірі 687 350, 00 грн.

Заборгованість по заробітній платі (яка нараховувалась, як матеріальна допомога) визнав саме генеральний директор відповідача, а не керівник профспілкової організації, що стало підставою для пред»явлення позову саме до ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій ім.. ОСОБА_6» про стягнення визнаної, однак, не виплаченої заборгованості по відтермінованій заробітній платі, яка нараховувалася як матеріальна допомога.

Після підписання мирової угоди, Національна служба посередництва і примирення своїм розпорядженням за №034-р від 11.02.2015 року зняла з реєстрації вищезазначений колективний трудовий спір.

Службовою запискою від 13.06.2016 року завідуючий відділом просторових споруд ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» ОСОБА_7 на ім'я генерального директора інституту зазначив, що 30.12.2015 року заборгованість по відтермінованій матеріальній допомозі у розмірі 687 350, 00 грн. повністю виплачена найманим працівникам відділу просторових споруд, а всі умови мирової угоди виконані повністю, наймані працівники про це повідомлені, доповнень і зауважень не мають, що не відповідало дійсності.

Представник позивача зазначив, що розмір матеріальної допомоги, яка виплачувалася позивачці, складав щомісячно практично постійну величину, а враховуючи посадовий оклад позивача, саме з цього розміру і був проведений розрахунок ціни позову.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Заперечення обґрунтовані тим, що позов предявлений до неналежного відповідача, оскільки нарахування і виплата матеріальної допомоги позивачці здійснювалася первинною профспілковою організацією, яка є самостійною юридичною особою, а не відповідачем; матеріальна допомога не є заробітною платою, її розмір не був постійним, визначався первинною профспілковою організацією на власний розсуд, а виплата цієї допомоги залежала від багатьох чинників (зокрема, і такого, як наявність фінансової можливості у інституту); заборгованості по заробітній платі або прирівняних до неї виплат у відповідача перед позивачем не існує, що підтверджується наданими суду письмовими доказами; термінологія, яка міститься у мировій угоді («відтермінована заробітна плата»), була прийнята відповідачем виключно з метою врегулювання спору і не підтверджує наявність заборгованості саме по заробітній платі.

Ухвалою суду від 05.08.2016р. до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено первинну профспілкову організацію ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6».

Представник третьої особи підтримала заперечення відповідача, просила відмовити у задоволенні позову, надала письмові пояснення і письмові докази, які просила долучити до матеріалів справи.

По суті позовних вимог представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що первинна профспілкова організація (далі - ППО) ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» є самостійною юридичною особою, в межах своїх повноважень виконує обов'язки, передбачені Колективним договором між адміністрацією інституту та профспілковим комітетом, а також Статутом Київської міської професійної спілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів.

Відповідно до п. 4.3, 3.7.3 Колективного договору, одним з обов'язків ППО є надання членам колективу товариства, та, по можливості, пенсіонерам, грошової допомоги, а також додаткове (у разі необхідності) надання профкому коштів з метою соціального розвитку трудового колективу, оздоровлення його членів.

Виплати матеріальної допомоги не є регулярними, а суми матеріальної допомоги не є сталими.

Матеріальна допомога членам профспілки-працівникам товариства надавалася за дотримання певних умов, серед яких є: наявність заяви працівника - члена ППО; наявність клопотання керівника відповідного структурного підрозділу на адресу профкому ППО про надання матеріальної допомоги працівникам; в разі, якщо у ППО недостатньо власних коштів на надання матеріальної допомоги - наявність клопотання ППО на адресу відповідача щодо перерахування додаткових коштів на поточний рахунок ППО для виплати матеріальної допомоги (у порядку п. п. 3.7.3 Колективного договору); розгляд клопотання профспілкової організації відповідачем; перерахування додаткових коштів (у випадку позитивного результату розгляду клопотань ППО) на поточний рахунок профспілкової організації для виплати матеріальної допомоги.

Розмір нарахування та порядок подальшої виплати матеріальної допомоги визначався виключно з урахуванням інтересів інших членів профспілки, фізичного і матеріального становища працівника, стосовно якого приймалося рішення про надання йому матеріальної допомоги.

Розміри матеріальної допомоги на відповідні відділи визначалися на засіданнях профспілкового комітету ППО за клопотаннями начальників відділів, фіксувалися протоколами засідання.

При визначенні розміру матеріальної допомоги профспілковим комітетом враховувалися особисті життєві обставини члена профспілки, а рішення про виплату матеріальної допомоги приймалося за умови наявності згоди відповідача на фінансування і такої можливості (п. 3.7.3. колективного договору).

За період з 2010 по 2015 рр. позивачці ОСОБА_1 було надано матеріальну допомогу, як члену профспілки, на лікування, оздоровлення та у зв'язку з важким фінансовим становищем на загальну суму 111 050 грн., з яких (з вирахуванням податків) нею отримано суму у розмірі 94 392,50 грн., серед яких у 2014р. було нараховано 22 650 грн., отримано позивачем 19 252,50 грн., а у 2015 р. - нараховано 3 200 грн., отримано 2 720 грн.

Рішення про виплату матеріальної допомоги позивачці приймалися профкомом ППО у 2014 році на підставі клопотань завідувача відділу просторових споруд ОСОБА_7 про надання матеріальної допомоги співробітникам відділу просторових споруд, що зафіксовано у протоколах засідань профспілкового комітету ППО.

Профком ППО звертався до інституту з проханням перерахувати кошти для виплати грошової (матеріальної) допомоги членам профспілки - працівникам відділу просторових споруд, однак, у зв'язку із значними кризовими явищами в економіці України, суттєвим зменшенням обсягів робіт в будівельній галузі країни в цілому й інституту, зокрема та пов'язаним із цим важким фінансовим становищем інституту, перерахування зазначених коштів було відтерміноване.

Питання щодо відтермінування виплати сум нарахованої матеріальної допомоги керівництвом інституту було узгоджене з профкомом ППО, виконання рішень профкому мало бути здійснене після надходження коштів від продажу об'єкту нерухомості.

Тому станом на січень 2015 р. відповідач мав зобов'язання перед ППО, а не перед конкретними працівниками щодо перерахування суми 687 350 гривень на виплату (не персоніфікованої) матеріальної допомоги членам профспілки - працівникам відділу просторових споруд.

17.02.2015 р., 30.07.2015 р. та 09.11.2015 р. від завідувача відділу просторових споруд ОСОБА_7 на адресу профкому ППО надійшли клопотання щодо скасування (анулювання) раніше поданих ним клопотань щодо виплати матеріальної допомоги на відділ просторових споруд, які були задоволені листом від 10.09.2014 р. № 821/01/06, а кошти, які обліковувались на рахунку відповідача для перерахування профкому ППО, були використані начальником відділу просторових споруд ОСОБА_7 на виплату поточної заробітної плати співробітникам відділу в межах повноважень, які він мав згідно посадової інструкції.

Одночасно, адміністрацією інституту було повідомлено профком ППО, що зобов'язання інституту перед ППО щодо фінансування для виплати матеріальної допомоги зберігаються та виконуватимуться в подальшому, з урахуванням фінансового стану і можливості відповідача.

Зазначені зобов'язання інституту перед ППО щодо фінансування для виплати матеріальної допомоги не є заробітною платою, як зазначено у мировій угоді, яка укладена без участі ППО і порушує права останньої; відсутні рішення профкому ППО щодо персоніфікації матеріальної допомоги, розмір цієї допомоги на працівників відділу просторових споруд був визначений на підставі клопотань начальника цього відділу ОСОБА_7, а клопотань від самого позивача до профкому ППО не надходило, що ставить під сумнів той розрахунок, який здійснений позивачем.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, їх представників, пояснення представника третьої особи, допитавши свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозвязку, судом встановлено наступне.

Наказом №230-к від 30.08.2010р. ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» на посаду інженера І категорії відділу просторових споруд в порядку переведення з ВАТ «Укрндіпроектстальконструкція ім. В.М. Шимановського» з 01.09.2010 року з посадовим окладом в розмірі 1940 грн. на місяць.

Наказом №231-к від 30.08.2010р. ОСОБА_1 було прийнято з 01.09.2010 року на постійну роботу за сумісництвом на посаду провідного менеджера з адміністративної діяльності відділу просторових споруд, з посадовим окладом у розмірі 2000 грн. на місяць з 01.09.2010р., водночас, встановлено неповний робочий день тривалістю 4 години з оплатою пропорційно відпрацьованого часу.

Наказом №138-к від 27.02.2015 року ОСОБА_1 з 01.03.2015 року було звільнено з посади інженера І категорії відділу просторових споруд, а також з посади провідного менеджера з адміністративної діяльності відділу просторових споруд за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Зазначеним наказом було доручено бухгалтерії підприємства провести кінцевий розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 01.09.2014 року.

Предметом спору у даній справі є заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період часу з лютого 2014 року по лютий 2015 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Як убачається з матеріалів справи, штатним розписом відділу просторових споруд з 03.02.2014 року встановлені посадові оклади працівників цього відділу на період часу, що має значення для вирішення спору у даній справі, зокрема, щодо посад, які обіймала позивач: посадовий оклад інженера І категорії складав 3100 грн. на місяць, провідного менеджера з адміністративної діяльності 3100 грн. на місяць (місячний фонд оплати праці з урахуванням 4 годинного робочого дня) 1550 грн.

03.03.2015р. ОСОБА_1 був проведений розрахунок сум, належних позивачці при звільненні№ Ук000000012 від 03.03.2015р., з якого убачається, що відповідно до табелів обліку робочого часу, штатного розпису, здійснений розрахунок грошової компенсації за невикористану відпустку, сума компенсації зарахована на картковий рахунок позивача.

Відтак, судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі (основній) у відповідача перед позивачем на час звільнення ОСОБА_1 була відсутня.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить також додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Як убачається з довідки про нарахування та виплати сум ОСОБА_1 за період з 01.01.2014р. по 03.03.2015р., позивач разом із основною заробітною платою отримувала премії, а відповідно до довідок про доходи від 10.06.2016р., 07.09.2016р., виданих ППО ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій», - отримувала і інші виплати, якими були, як визнають сторони, суми отриманої позивачем матеріальної допомоги.

Джерелами доходу позивача були, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.08.2015р., - доходи від заробітної плати, отримані позивачем від ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6», а також виплати чи відшкодування, отримані від первинної профспілкової організації (ППО) ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6».

Зазначені письмові докази підтверджують факт виплат сум матеріальної допомоги позивачці ОСОБА_1 за час її роботи в ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» саме первинною профспілковою організацією ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6».

Надаючи оцінку доводам сторін щодо правової природи і змісту поняття «відтермінованої заробітної плати» (яка нараховувалась як матеріальна допомога), яке міститься у протоколі №2-1 від 23.12.2014р. та мировій угоді; порядку і процедури прийняття рішень профкомом ППО про виплату працівникам членам ППО матеріальної допомоги, персоніфікації сум матеріальної допомоги; цільового призначення грошових коштів, які перераховувалися товариством ППО для проведення виплат матеріальної допомоги тощо, з урахуванням наданих сторонами доказів, судом встановлено наступне.

Аналіз чинного законодавства України не містить визначення «матеріальної допомоги», як відсутній і чіткий перелік видів матеріальної допомоги в нормативно-правових документах.

Зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті коштів працівникам як заохочення або компенсацій на оздоровлення, оплату лікування, у звязку з сімейними обставинами та інше.

Саме такого висновку про зміст нотаріальної допомоги можна дійти з аналізу Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 1301.2004р. №5, зареєстрованої в Мінюсті України 27.01.2004р. за №113/8713, яка також дає орієнтовний перелік видів матеріальної допомоги.

Варіантами надання матеріальної допомоги є як обовязковий (який прямо передбачений законами України, до яких відноситься допомога на оздоровлення у розмірі окладу до щорічної відпустки, яка надається держслужбовцям (ст. 35 Закону № 3723); допомога вагітним жінкам і жінкам, які мають дітей віком до 14 років (ст.185 КЗпП України); а також прямо визначений умовами колективного договору), так і добровільний (за умови наявності фінансової можливості підприємства/роботодавця).

Як підтверджується матеріалами справи, між адміністрацією ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» та профспілковим комітетом (ППО) ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» на 2011 -2015 рр. був укладений колективний договір, зареєстрований 05.07.2011р.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір укладається між роботодавцем з однієї сторони і профспілковою організацією з іншої, а у разі відсутності первинної профспілкової організації - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом.

Колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст. 1 Закону).

Відповідно до п. 4.3 колективного договору, одним з обов'язків первинної профспілкової організації (ППО) ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» є надання членам колективу товариства, та, по можливості, пенсіонерам, грошової допомоги.

Згідно п. 3.7.3. колективного договору обов'язком товариства перед ППО є перерахування коштів на поточний рахунок профкому з метою соціального розвитку трудового колективу або оздоровлення його членів.

Положення колективного договору, наявного в матеріалах справи, не містять переліку видів матеріальної допомоги, будь-яких положень про обовязок систематичної виплати матеріальної допомоги працівникам інституту-членам ППО ; положень, на підставі яких можна було б встановити, чи є матеріальна допомога цільовою (як така, що надається за певних умов та визначених напрямків витрачання чи нецільовою (надається без умов та напрямків витрачання ); будь-яких критеріїв для визначення розмірів і періодичності виплат матеріальної допомоги; строків і можливостей/заборон відтермінування виплат матеріальної допомоги тощо.

З урахуванням цього, при вирішенні даного спору суд враховує положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 1301.2004р. №5, зареєстрована в Мінюсті України 27.01.2004р. за №113/8713.

Інструкція визначає (п. п. 2.3.3) , що допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п.3.31) включається до фонду додаткової заробітної плати, а матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання тощо, - не входить до фонду додаткової заробітної плати (п. 3.31).

Як підтверджується наявними у справі письмовими заявами ОСОБА_1, адресованими голові профкому ППО ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» від 27.01.2014р., 30.12.2014р., позивач просила надавати їй протягом 2014-2015 рр. матеріальну допомогу на оплату лікування, оздоровлення дітей та по сімейним обставинам у звязку з важким фінансовим становищем.

Ці види матеріальної допомоги не встановлені Законами чи положеннями колективного договору, їх виплата напряму залежить від фінансової можливості роботодавця і тому не можуть бути визнані заробітною платою.

Такий висновок суду ґрунтується і на положеннях Податкового кодексу України з питань порядку оподаткування сум виплат або відшкодувань (у тому числі матеріальної допомоги), яка здійснюється професійними спілками своїм членам; розясненнях органів ДФСУ, якими визначено, що матеріальна допомога, яка виплачується профспілками своїм членам, видається за заявами, в межах та на цілі, встановлені загальними зборами членів профспілки, у бухгалтерському обліку нарахування матеріальної допомоги може відображатися : як така, що входить до фонду оплати праці і як така, що до фонду оплати праці не включається. У першому випадку надання матеріальної допомоги оформляється наказом керівника підприємства (якщо виплата матеріальної допомоги на оздоровлення прямо встановлена Законом, прямо передбачена у колективному договорі тощо), в іншому випадку, - лише за умовами наявності фінансових ресурсів і позитивного рішення керівника підприємства у спосіб, який визначений або умовами колективного договору або відповідним положенням.

Розмір матеріальної допомоги за 2014 рік, зазначений в пункті 2 мирової угоди від 09.02.2015р., укладеної між ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» і найманими працівниками відділів даного товариства, й, зокрема, працівниками відділу просторових споруд, одним з яких була ОСОБА_1, визначений на підставі відомостей про надання матеріальної допомоги.

Безпосередньо у матеріалах справі вказані відомості відсутні, що не дозволяє дійти до висновку про персоніфікацію сум матеріальної допомоги по відношенню до працівників відділу просторових споруд товариства.

Наданими сторонами суду письмовими доказами підтверджується той факт, що профком ППО звертався до інституту з проханням перерахувати кошти для виплати грошової (матеріальної) допомоги членам профспілки, зокрема, й працівникам відділу просторових споруд, однак, отримав письмові листи за підписом генерального директора ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6», з яких убачається, що у зв'язку із значними кризовими явищами в економіці України, суттєвим зменшенням обсягів робіт в будівельній галузі країни в цілому й інституту, зокрема, та повязаним із цим важким фінансовим становищем інституту, перерахування зазначених коштів відтерміноване.

17.02.2015 р., 30.07.2015 р. та 09.11.2015 р. від завідувача відділу просторових споруд ОСОБА_7 на адресу профкому ППО надійшли клопотання щодо скасування (анулювання) раніше поданих ним клопотань щодо виплати матеріальної допомоги на відділ просторових споруд, які були задоволені листом від 10.09.2014 р. № 821/01/06, а кошти, які обліковувались на рахунку відповідача для перерахування профкому ППО, були використані начальником відділу просторових споруд ОСОБА_7 на виплату поточної заробітної плати співробітникам відділу, що підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_7, допитаний як свідок в судовому засіданні.

Умови мирової угоди про перерахування суми 687 350 гривень на виплату матеріальної допомоги членам профспілки - працівникам відділу просторових споруд не були виконані відповідачем, як убачається з листів ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6», адресованих голові профспілкового комітету ППО, а також визнається сторoнами у даній справі, хоча і визнані такими, що належать до виконання із відтермінуванням.

Враховуючи те, що сума в розмірі 687 350 гривень на виплату матеріальної допомоги членам профспілки - працівникам відділу просторових споруд, зазначена в мировій угоді, не персоніфікована; види матеріальної допомоги не включені до фонду оплати праці ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6», оскільки умовами колективного договору передбачена виплата матеріальної допомоги первинною профспілковою організацією; ті види матеріальної допомоги, які наведені позивачем у заявах про виплату, не відносяться до числа обовязкових, оскільки прямо не передбачені ні законами, ні умовами колективного договору, а напряму залежать від фінансової можливості роботодавця, тому не заробітною платою найманих працівників взагалі, і заробітною платою позивач, зокрема, правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» заборгованості по заробітній платі суд не убачає.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з позивача слід стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки при подачі позову до суду вона була звільнена від його оплати.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 115, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про колективні договори і угоди», ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6», третя особа Первинна профспілкова організація Товариства з обмеженою відповідальністю «Український інститут сталевих конструкцій імені ОСОБА_6» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: