Справа № 163/1428/16-ц
Провадження № 6/163/6/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі: головуючої судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Горпинко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль подання державного виконавця Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

Державний виконавець Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі Любомльський РВДВС ГТУЮ у Волинській області) ОСОБА_2 звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, яке мотивував тим, що на виконанні Любомльського РВДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження №50596959 від 21.03.2016 року по виконанню виконавчого листа №61/2121/15-к, виданого 20.08.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 249690,00 грн. та 10962,00 грн.

Вказує на те, що державним виконавцем Кречетніковою О.М., у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», 01.10.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що боржника повідомлено у визначеному законодавством порядку, однак останнім рішення суду не виконано, у звязку із чим, на виконання вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

З метою виконання судового рішення, державним виконавцем були вжиті наступні заходи примусового виконання, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, здійснювалась перевірка майнового стану боржника, за результатами якої встановлено, що за боржником транспортні засоби не зареєстровані, як і відсутнє будь-яке інше майно, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу, боржник ніде не працює та пенсії не отримує.

Станом на 23.05.2016 року, заборгованість по завданій матеріальній шкоді у ОСОБА_1 становить - 260652,00 грн., що вказує на невиконання рішення суду, не зважаючи на те, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, що, в свою чергу, дає підстави для висновку про ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Зі слів сусідів ОСОБА_1, останній працює далекобійником і здійснює рейси до ОСОБА_5 з метою заробітку, однак заборгованість не сплачує.

З наведених підстав, державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа (паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН №747927) шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням (виконавчий лист №61/2121/15-к, виданий 20.08.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 249690,00 грн. та 10962,00 грн., а виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Державний виконавець Любомльського РВДВС ГТУЮ у Волинській області Склянчук М.В. на виклик суду в судове засідання не зявився, подавши в канцелярію суду клопотання від 02.06.2016 року за вих.№3535/03-20/3, у якому просив розглядати подання у його відсутності.

За таких обставин, подання розглянуто у відповідності до положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у праві виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Пунктом 18 частини 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду з таким поданням.

З матеріалів подання державного виконавця, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №48889101 від 01.10.2015 року, вбачається, що на виконанні Любомльського РВДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист №361/2121/15-к, виданий 20.08.2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в сумі 249690,00 грн. Цією ж постановою державного виконавця боржнику визначено самостійно виконати зазначене судове рішення у термін до 07.10.2015 року (а.с.13).

На підставі заяви стягувача про примусове виконання судового рішення та відкриття виконавчого провадження від 30.09.2015 року, державним виконавцем одночасно винесено постанову серії ВП №48889101 від 01.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме, накладено арешт на все майно в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій (а.с.14-15, 47-50).

При виконанні вказаного виконавчого документу державним виконавцем було здійснено ряд заходів, а саме, направлено запити на адресу: сільської ради, за місцем проживання боржника, територіального сервісного центру 0742, державної інспекції сільського господарства у Волинській області, Держкомзему в Любомльському районі Волинської області, Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України (а.с.16, 18-20, 24-26, 28-31, 53-56).

З відповідей, наданих зазначеними органами державної влади, встановлено, що боржник ОСОБА_1 ніде не працює, пенсії чи інших соціальних виплат не отримує, відкритих банківських рахунків не має, зареєстрованих транспортних засобів, а також сільськогосподарської техніки також не має, згідно даних архіву відділу Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської області земельні ділянки за ним не зареєстровані (а.с.21-23, 27, 32, 53-56).

З відповіді Бірківської сільської ради Любомльського району Волинської області від 03.02.2016 року за №22/1.9/2-16 вбачається, що боржник ОСОБА_1, згідно запису в погосподарській книзі, має у приватній власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,60 га (а.с.17).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 28.03.2015 року №56115969 вбачається, що за боржником ОСОБА_1 на праві власності зареєстровані: земельні ділянки загальною площею 0,60 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на які, згідно вищевказаної постанови державного виконавця серії ВП №48889101 від 01.10.2015 року, накладено арешт (а.с.40-42).

Державним виконавцем, за адресою проживання боржника, також було здійснено неодноразові виїзди, під час яких встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, боржник не працює, не отримує пенсії та соціальних виплат, проживає з батьками за їх же рахунок, що підтверджується актами державного виконавця від 28.01.2016 року, 22.03.2016 року та від 28.03.2016 року (а.с.33, 36, 37).

Згідно повідомлення Бірківської сільської ради Любомльського району Волинської області від 11.04.2016 року за №77/1.9/2-16, боржник з сімєю (дружина, син та дочка) проживає в житловому будинку, який належить його матері ОСОБА_6 (а.с.46).

Отже, вищенаведеними доказами стверджено, що у боржника, окрім земельних ділянок, майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє.

Державним виконавцем також здійснювались виклики боржника, в порядку ст.ст.2, 5, 11, 25, 90 Закону України «Про виконавче провадження», від 23.02.2016 року та від 15.03.2016 року, у яких одночасно наведено попередження про застосування штрафних санкцій в розмірі 340-1190 грн., відповідно до ст.188-13 КУпАП, та примусового приводу через органи внутрішніх справ у разі неявки до державного виконавця у зазначений день і час, однак, як свідчить зміст вказаних викликів, вони не містять вказівок про конкретний час та дату, на які зобовязаний був зявитись боржник (а.с.34-35).

Згідно з ч.2 ст.377-1 ЦПК України, суд розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за участю державного виконавця.

У внесеному до суду поданні, державний виконавець одночасно, підтримавши подані вимоги, просив подання розглядати у його відсутності.

Незважаючи на таку позицію, суд, в силу ч.2 ст.377-1 ЦПК України, визнав явку державного виконавця в судове засідання на розгляд подання обовязковою, одночасно витребувавши в останнього матеріали виконавчого провадження №50596959 від 21.03.2016 року, запровадженого по виконавчому листу №61/2121/15-к, виданому 20.08.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області (а.с.58).

Однак, незважаючи на таку вимогу суду, державний виконавець на розгляд подання не зявився, подавши в канцелярію суду клопотання від 02.06.2016 року за вих.№3535/03-20/3, у якому повторно просив розглядати подання у його відсутності, мотивуючи його запланованими на 03.06.2016 року виконавчими заходами примусового характеру, а саме, виїздом до Зачернецької сільської ради, при цьому, запитуваних судом матеріалів виконавчого провадження суду не представив.

Така позиція державного виконавця не є виправданою, оскільки саме він зобов'язаний довести суду підстави та необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, про яке він клопоче, надавши суду відповідні матеріали виконавчого провадження.

За викладених обставин, суд позбавлений можливості зясувати ряд обставин, які підлягають доказуванню, зокрема, щодо навмисного або іншого свідомого невиконання боржником судового рішення.

Зокрема, матеріали подання не містять належних та допустимих доказів факту отримання боржником, як самої постанови про відкриття виконавчого провадження, так і викликів до державного виконавця, та взагалі його обізнаності із перебуванням на примусовому виконанні виконавчого листа Броварського міськрайонного суду.

З матеріалів подання встановлено, що у власності боржника знаходяться земельні ділянки, на які державним виконавцем накладено арешт, однак причин неможливості звернення стягнення на дане нерухоме майно у поданні не наведено та, через неявку державного виконавця в судове засідання, суд не має можливості зясувати дане питання.

У внесеному поданні державний виконавець вказує, що зі слів сусідів ОСОБА_1, останній працює далекобійником і здійснює рейси до ОСОБА_5 з метою заробітку, однак зазначена обставина жодним доданим до подання документом не підтверджена. В актах державного виконавця від 28.01.2016 року, 22.03.2016 року та 28.03.2016 року даного факту не констатовано.

Згідно п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). З метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до вищенаведених розяснень, така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення, є обов'язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, сама по собі наявність заборгованості по виконанню рішення суду без встановлення обставин, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення, тобто дій або бездіяльності боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків, не є підставою для застосування зазначених санкцій.

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем не надано доказів, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження», які б свідчили про ухилення боржника від виконання судового рішення та підтверджували виклик боржника і його неявку до державного виконавця, а аналіз доданих до подання доказів підтверджує лише факт невиконання ОСОБА_1 зобовязання по відшкодуванню заподіяної шкоди за виконавчим листом.

Згідно повідомлення Любомльського РС УДМС України у Волинській області від 17.05.2016 року за №-721/616, у ОСОБА_1 наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН №747927, виданий 12.03.2011 року органом 0701, та дійсний до 12.03.2021 року (а.с.52).

Однак, наявність у боржника закордонного паспорта сама по собі в даному випадку також не може бути беззаперечним доказом ухилення від виконання своїх зобовязань та наміру виїхати за кордон з метою ухилення від виконання даних зобовязань.

Також суд зважує й на те, що застосування тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише, як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, а передчасне і безпідставне обмеження такого права є неприпустимим.

Крім цього, державний виконавець у поданні просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань - стягнення із нього в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 249690,00 грн. та 10962,00 грн., разом з цим, до подання додав лише документи, які стосуються виконавчого листа, предявленого до виконання ОСОБА_3, а тому будь-яких підстав вважати, що на примусовому виконанні також перебуває виконавчий лист стягувача - ОСОБА_4 у суду не має, відповідно й підстав розглядати зазначену вимогу немає.

Поміж цього, як свідчать матеріали подання, фактично підставою для його внесення до суду слугувало клопотання адвоката стягувача ОСОБА_7 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, без встановлення наявності у діях ОСОБА_1 умисного чи іншого свідомого ухилення від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням (а.с.4-12).

На підставі вищенаведеного слід дійти висновку, що державним виконавцем не використано наданих йому прав у точній відповідності із законом, не надано доказів на підтвердження обставин умисного та свідомого ухилення боржника від виконання рішення суду та обовязку сплатити належну до стягнення з нього суму відшкодування, в тому числі й наміру вибути за межі України з метою невиконання цього відшкодування за судовим рішенням, а тому у задоволенні подання слід відмовити за недоведеністю, викладених у ньому, обставин.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, ч.2 ст.197, ст.ст. 210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.11 Закону України Про виконавче провадження, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні подання державного виконавця Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу протягом 5 днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд.

Особою, яка оскаржує ухвалу, постановлену без її участі, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук