22-ц/775/123/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції: Хараджа О.О.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2, як колишній працівник ПрАТ «Азовелектросталь», що перебував у трудових відносинах із відповідачем з 24.10.2012р. по 04.02.2015р., звернувся до суду із позовом про стягнення не виплаченої йому при звільненні заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2014р. по 04.02.2015р. в сумі 19379,72грн., компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати цієї частини заробітної плати - 7716,14грн., середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні, розрахованого з дня звільнення 04.02.2015р. по день ухвалення рішення, а також відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його прав на оплату праці протиправними діями відповідача, оціненої в сумі 10000грн.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в сумі 7716,14грн., середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні за період з 22.09.2015р. по 29.09.2015р. в сумі 1500грн., з утриманням з ПрАТ «Азовелектросталь» з суми середнього заробітку передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, а також у відшкодування моральної шкоди - 300грн. В задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 974,40грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні скасувати, ухваливши нове рішення в даній частині з повним задоволенням вимог по зазначеній позиції в сумі 39750грн., з розрахунком періоду прострочення з 06.02.2015р. по день фактичної виплати заборгованості по зарплаті 29.09.2015р.

Рішення в частині відмови в стягненні заборгованості по зарплаті в сумі 19379,72грн., стягнутої суми компенсації за несвоєчасну виплату цієї частки зарплати в сумі 7716,14грн. відшкодованої суми моральної шкоди 300грн. - не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 і його представника - ОСОБА_3, які підтримали доводи скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи представника ПрАТ «Азовелектросталь», дослідивши письмові матеріали справи і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в оскаржуваній частині підлягає задоволенню, за таких підстав.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 працював у ПрАТ «Азовелектросталь» з 24.10.2012р. по 04.02.2015р., коли був звільнений за ст. 38 КЗпП України.

Згідно довідки підприємства № 2098 від 07.09.2015 року заборгованість по заробітній платі перед звільненим позивачем за період його роботи з серпня 2014 року по 04.02.2015р. становить 9379,72грн. (а.с. 11, 14). Зазначена заборгованість повністю виплачена позивачу 29.09.2015р. після звернення ОСОБА_2 до суду із даним позовом - факт виплати не заперечується сторонами.

Підприємством розраховано компенсацію звільненому працівнику ОСОБА_2 за затримку виплати заробітної плати, яка станом на 31.08.2015р. становить 7716,14грн. (а.с. 15).

Частково задовольняючи позов (в оскаржуваній частині рішення), суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не виплатив належні позивачу при звільненні суми у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підстави для стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки у розрахунку. При цьому суд виходив з того, що оскільки позивач в день звільнення 04.02.2015р. не працював і з вимогою до роботодавця про стягнення заборгованості і компенсації в позасудовому порядку не звертався, то середній заробіток необхідно стягнути з дня подання позивачем позову до моменту фактичної виплати заборгованості. Також суд врахував відсутніми підстави для зменшення середнього заробітку, зважаючи на відсутність між сторонами спору про розмір належної до виплати при звільненні позивача заборгованості по його зарплаті.

З висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись на можна.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями частини 2 наведеної норми: при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник, або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності із роз'ясненнями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В сенсі наведених норм матеріального закону і роз'яснення в п. 20 Пленуму Верховного Суду України, в залежності від того, чи був позивач на роботі чи ні, суд має вирішити питання про дату відліку часу для нарахування середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку з часу звернення ОСОБА_2 з позовом до суду 22.09.2015р. за 6 робочих днів, не врахував зазначених вимог закону та не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що свідчать про те, що в день звільнення позивача 04 лютого 2015 року, який вважається останнім днем його роботи, ОСОБА_2 знаходився на роботі.

За даними табелю обліку робочого часу в день звільнення позивача 04.02.2015р. ОСОБА_2 перебував в простої (відмітка «Пн»), не працював не зі своєї вини (а.с. 40, 46). Проте, з відомостей обхідного листку, що міститься в тексті наказу № 15 від 04.02.2015р. про звільнення позивача з роботи (а.с. 59) вбачається, що ОСОБА_2 був ознайомлений з цим наказом, йому було видано трудову книжку, та відвідав структурні підрозділи підприємства 4 і 5 лютого 2015р., серед яких і відділ планування та заробітної плати, начальника бюро ОПтаЗП, а також бухгалтерію підприємства. Цими даними підтверджені доводи позивача щодо його звернення до роботодавця за отриманням розрахунку при звільненні впродовж, принаймні, двох днів, що не потягло задоволення його вимог у вигляді здійснення з ним розрахунку в ці дні.

В суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що під час роботи у відповідача заробітна плата йому виплачувалась шляхом переведення на його картковий рахунок, який був використаний підприємством для виплати заборгованої заробітної плати, що вбачається з перелічених у запереченнях платіжних доручень ПрАТ «Азовелектросталь» від 25.09.2015р. №№ 403, 404, 28.09.2015р. № 20, 29.09.2015р. № 14 (а.с. 37).

Сукупність наведених відомостей свідчить про відсутність у підприємства об'єктивних перешкод для вчинення регламентованих ст. 116 КЗпП України обов'язкових дій щодо розрахунку із звільненим позивачем, в день звільнення останнього. Тому період порушення строку розрахунку при звільненні у виниклих по даній справі відносинах починає свій перебіг саме за днем останньої відмітки в обхідному листі 05.02.2015р.

Із урахуванням перебування позивача в простої не зі своєї вини напередодні звільнення як в січні 2015р., так і у грудні 2014 року, коли частково зберігався його заробіток, що підтвердив позивач, то середньоденна заробітна плата має визначатись за виключенням такого періоду з розрахункового періоду, і повинна розраховуватись згідно із положеннями абзацу 6 пункту 2 розділу 2, абзацу 3 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з установлених працівнику в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. За цими правилами підприємство вирахувало середньоденну зарплату позивача в розмірі 250грн. (а.с. 13), виходячи з окладу 5000грн., що не оспорює позивач.

Отже, на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню змінений, в порівнянні із присудженою сумою судом першої інстанції, середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні, який визначаться за правилами, передбаченими вищевказаним Порядком обчислення середньої заробітної плати, з 06 лютого 2015 року (враховуючи втілений у ст.ст. 11, 303 ЦПК України принцип диспозитивності і вимоги апеляційної скарги) по 29 вересня 2015 року (день виплати заборгованості) - в сумі 39750грн., виходячи з середньоденної заробітної плати 250грн. і 159 робочих днів в періоді.

З присудженої до стягнення судом апеляційної інстанції суми середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні при виплаті цієї суми підлягають утриманню з ПрАТ «Азовелектросталь» всі передбачені законом податки і інші обов'язкові платежі (ЄСВ), із урахуванням роз'яснень у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки нарахування, утримання та перерахування податку, передбаченого розділом IV Податкового Кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі (в даному випадку - сума визначеного судом середнього заробітку), є обов'язком роботодавця, як податкового агенту (пп. 14.1.180 ПКУ).

Між сторонами немає спору про належну до виплати суму заборгованості - 19379,72грн. (а.с. 14), що була виплачена підприємством в ході вирішення справи; судом в повному заявленому обсязі на користь позивача стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати - в сумі 7716,14грн. (а.с. 15). Тому немає підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки, як то передбачає ч. 2 ст. 117 КЗпП України - колегія суддів в цій частині погоджується із висновками суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову щодо стягнення середнього заробітку не в достатній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, бо в оскаржуваній частині висновки суду не відповідають обставинам справи і зведені з порушенням норм матеріального права, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни згідно вищенаведеного мотивування.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позивачем апеляційної скарги - в сумі 535,92грн. (110% від належного судового збору при подачі позову у вересні 2015р. в сумі 487,20грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні за період з 06 лютого 2015 року по 29 вересня 2015 року в сумі 39750 (тридцять дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» в дохід держави судовий збір за подання позивачем апеляційної скарги в сумі 535 (п'ятьсот тридцять п'ять) гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.А.Попова

Судді Т.Г.Ігнатоля

Л.М.Кочегарова