Справа № 355/521/16-ц
Провадження № 2/355/306/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в спадок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Веселинівської сільської ради Баришівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в спадок.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер її чоловік ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - а саме на 1/3 частину квартири за АДРЕСА_2 автомобіль марки «ВАЗ», модель 21070, причіп марки «ММЗ», модель 81021 та житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, звернувшись з відповідною заявою до Восьмої київської державної нотаріальної контори на частину квартири, автомобіля та причіпа. Однак, оформити своє права на частину будинку в нотаріальному порядку, як шляхом спадкування (п. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012р.). так і в порядку видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя (п. 11 цього ж Порядку) не представляється можливим, у зв'язку з тим, що право власності на спадковий будинок було оформлено, але не зареєстровано при житті ОСОБА_3 на нього в установленому порядку. У звязку з цим державним нотаріусом Восьмої київської державної нотаріальної контори 16.04.2016 р. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку.

Зареєструвати право власності на спадковий будинок по теперішній час на ОСОБА_3 також не можливо, так як правоздатність фізичної особи припиняється у зв'язку з її смертю (ст. 25 ЦК України), тому позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

1 жовтня 1994 р. чоловік позивача ОСОБА_3, уклав договір купівлі - продажу будинку. В той же день на час вчинення правочину, договір купівлі - продажу будинку було зареєстровано в реєстрі виконавчого комітету Веселинівської сільської ради за №30. Таким чином, ОСОБА_3 у відповідності до діючого на той час законодавства оформив своє право власності на будинок. В той же час, реєстрація свого права власності на будинок в органах БТІ ним здійснена не була. При цьому, право власності на будинок ОСОБА_3 набув під час знаходження у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1, внаслідок чого у відповідності до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в редакції, яка діяла на час придбання будинку, зазначений будинок є спільною сумісною власністю, тобто позивач має право на 1/2 частину будинку.

Після смерті ОСОБА_3 його спадкоємцями за законом є позивач - ОСОБА_1, та його сини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 Таким чином, після смерті ОСОБА_3 кожен із спадкоємців мав право на спадкування частки від належної йому 1/2 частини будинку, тобто по 1/6 кожен. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р. та не встиг прийняти спадщину після смерті свого батька. Відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України згідно дії принципу спадкової трансмісії, належна йому 1/6 частина буднику після смерті ОСОБА_3, належить позивачці. В порядку спадкування за законом, позивач має право на 1/6 будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, а також на 1/6 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, що в цілому, разом з 1/2 частиною будинку, яка належіть їй на праві спільної сумісної власності подружжя, складає 5/6 частини будинку.

Інша 1/6 частина будинку, в порядку спадкування за законом належить ОСОБА_2. Однак, при прийнятті частини спадщини після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_2 фактично продав належну йому у спадкуванні частку майна на користь позивача, в тому числі і щодо належної йому 1/6 частини будинку, що підтверджується розпискою.

Позивач просить суд визнати за нею право власності па садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою АДРЕСА_3, а саме на житловий будинок літ. «А1», веранду літ. «а1», вбиральню літ. «Б», літній душ літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ. «Е», погріб літ. «Д», хвіртка №1, ворота №2, огорожа №3, колодязь літ. «К».

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 на розгляд справи не з,явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлений до суду позов підтримує та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач по справі Веселинівська сільська рада Баришівського району Київської області свого представника на розгляд справи до суду не направили. Подали листа про розгляд справи у їх відсутність. Проти заявленого позову не заперечують.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 в судове засідання на розгляд справи також не з,явився. Надіслав до суду заяву про те, що він підтримує заявлені позовні вимоги та не претендує на частку у спадковому майні, так як отримав грошову компенсацію.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 4.12 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Згідно п.4.18 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст.1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. І ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

01 березня 2013 року пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ обговорив та взяв до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування та надано інформаційний лист №24-753/0/4-1.3 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до абз. 28 ч. З.І зазначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у негосподарських книгах.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від І3 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України в редакції 2004 року).

За правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним держаним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов,язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців.

Встановлені судом обставини стверджуються:

- ксерокопією паспорта позивача ОСОБА_1, серія НОМЕР_2, виданого 26.05.2000 року;

- ксерокопією свідоцтва про смерть ОСОБА_3, серія НОМЕР_3, виданого 20.02.2010 року;

- ксерокопією свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_6, серія НОМЕР_4, виданого 25.02.2005 року;

- ксерокопією договору купівлі-продажу будинку від 01.10.1994 року;

- ксерокопією свідоцтва про смерть ОСОБА_4, серія НОМЕР_5 виданого 15.08.2014 року;

- ксерокопією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_3

- ксерокопією спадкової справи №69/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3;

- іншими матеріалами справи.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати право власності за позивачем ОСОБА_1 на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 88, 208, 209,212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1220, 1261, 1268, 1270 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), проживаючою за адресою: 02125, АДРЕСА_1 право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 а саме на: житловий будинок літ. «А1», веранду літ. «а1», вбиральню літ. «Б», літній душ літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ. «Е», погріб літ. «Д», хвіртка №1, ворота №2, огорожа №3, колодязь літ. «К».

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду В. М. Єременко