Справа № 2-1632/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - А.К. Слободянюк

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича про скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом та просив суд визнати відмову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі КМНО) Юрченка В.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину незаконною; скасувати постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 19.10.2015; зобов'язати приватного нотаріуса КМНО Юрченка В.В. видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на нежитловий будинок площею 547,60 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 Єдиний спадкоємець, син померлої - ОСОБА_1, звернувся до приватного нотаріуса КМНО Юрченка В.В. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа. Після подачі відповідної заяви про отримання свідоцтва про право на спадщину, приватний нотаріус, на підставі ст.42 ЗУ «Про нотаріат», виніс постанову про відмову у видачі вказаного свідоцтва, оскільки на той час з гр. ОСОБА_4 виник спір з приводу вказаного майна.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.04.2014 у справі № 2-1417/14 за ОСОБА_1 було визнано право власності у порядку спадкування на спірний нежитловий будинок. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.07.2014 вищезазначене рішення суду залишено без змін.

Однак, як виявилося пізніше, спадкодавець за життя зробила реконструкцію спірного приміщення, про що свідчать декларації про початок виконання будівельних робіт та готовність об'єкта до експлуатації, в результаті чого загальна площа приміщення збільшилась з 190,1 кв.м до 547,60 кв.м, але отримати правовстановлюючі документи на дане приміщення не встигла, оскільки померла.

15.10.2015 позивач подав заяву до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, на вищевказаний нежитловий будинок разом з декларацією про початок виконання будівельних робіт та готовність об'єкта до експлуатації.

Проте, 19.10.2015 відповідач виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва на право спадщину за законом, вмотивувавши її відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, декларації не є правовстановлюючими документами, а вказане майно вже належить позивачу згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15.04.2014.

Позивач не погоджується з такими висновками приватного нотаріуса вважає оспорювану постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню оскільки, він як єдиний спадкоємець, прийняв спадщину після смерті своєї матері та набув усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому нотаріус не мав законних підстав для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, в оспорюваній постанові зазначено, що вказане нежитлове приміщення належить спадкоємцю на підставі рішення суду, що також не відповідає дійсності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду копію спадкової справи №3/2013, та прохав суд розглянути справу за його відсутності у зв'язку з занятістю.

Заслухавши представника позивача, його доводи, розглянувши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст.2-4 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.ст.57-58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Конституції України передбачає спадкування права власності громадян.

При цьому, суд не може погодитися з твердженнями позивача стосовно того, що його права були порушені відповідачем в контексті винесення, на думку позивача, незаконної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказані ствердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3, приватним нотаріусом КМНО, за заявою позивача була заведена спадкова справа № 3/2013, копія якої міститься в матеріалах справи.

Приватним нотаріусом КМНО Юрченко В.В. 19.10.2015 винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яким є нежитловий будинок загальною площею 547,60 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування постанови приватний нотаріус зазначив, що 20.09.2013 спадкоємець ОСОБА_1 подав заяву про видачу йому відповідних свідоцтв про право на спадщину на майно, серед якого був зазначений нежитловий будинок загальною площею 190,1 кв.м.

26.09.2013, приватним нотаріусом Юрченком В.В., було винесено постанову про відмову позивачу у видачі такого Свідоцтва про право на спадщину за законом (відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ «Про нотаріат»).

15.10.2015 ОСОБА_1 подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нежитловий будинок площею 547,60 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Додатково було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт від 10.10.2012 та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 07.12.2012 щодо вищевказаних нежитлових приміщень.

Посилаючись на п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Подані спадкоємцем декларації не являються правовстановлюючими документами на майно. На підставі вищевикладеного, нотаріус відмовив у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.04.2014 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус КМНО Юрченко В.В., Головне управління юстиції у м. Києві, ТОВ «Триєс і К», ТОВ «Лімар» про визнання права власності на спадкове майно та позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТОВ «Лімар», третя особа: ПП «Гулшан» про визнання права власності на частку у майні - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування ... зокрема … на нежитловий будинок АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 В іншій частині позовних вимог відмовлено.

За результатами розгляду апеляційної скарги 09.07.2014, зазначене рішення залишено без змін, набуло законної сили.

Матеріали спадкової справи містять копію Декларації про початок виконання будівельних робіт, яка 10.10.2012 зареєстрована інспекцією держархбудконтролю у м. Києві. Також наявна копія декларації про готовність об'єкта до експлуатації, 07.12.2012 зареєстрована інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві.

Перевіряючи законність і обґрунтованість винесення оскаржувальної постанови нотаріусом, суд керувався нормами чинного законодавства.

Правовстановлюючий документ - документ, який підтверджує права? суб'єкта пра?ва власності на майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. Однак декларація про готовність об'єкта до експлуатації не є правовстановлюючим документом в розумінні положень Закону.

Згідно вимог ст.49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус, або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз»яснити порядок її оскарження. Крім цього, даною статтею передбачено винесення на протязі трьох діб відповідної постанови.

Із вищенаведеного суд прийшов до висновку про правомірність дій відповідача при винесені вищевказаної постанови, оскільки вони відповідають вимогам п.п.4.12, 4.15, 4.18, 4.20 ст.4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до яких свідоцтво про спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про справо на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, що реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного не вбачається в діях відповідача будь-яких порушень, постанова винесена згідно норм законодавства.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїм вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати по справі суд відносить за рахунок позивача.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст.2-4, 10, 16, 57-60, 88, 208-210,212-215, 294-296 ЦПК України, ст.ст. 42, 49 ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.4.12, 4.15, 4.18, 4.20 ст.4 глави 10 Порядк вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5,-

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича про скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня його проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні - протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Суддя - Г.О. Козленко