АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5591/16 Справа № 180/21/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

При секретарі Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області, ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до прокуратури Дніпропетровської області, ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 30.06.2006 року СВ Томаківського РВ ГУМВС України у Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа відносно нього та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 по факту відкритого викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 186 КК України. Їх звинувачували в тому, що вони 24.04.2006 року у балці, біля річки, в с. Новокиївка Томаківського району відкрито викрали металевий місток, який належав Новокиївський сільській громаді. У липні 2006 року йому незаконно та безпідставно було пред'явлено звинувачення в злочині, який він не скоював і обрано запобіжний захід підписка про невиїзд, внаслідок чого він був обмежений у реалізації права вільного пересування, що значним чином вплинуло на його законні права та свободи.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області, ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_2 суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 139 178 грн. Судовий збір віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 червня 2006 року СВ Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа по факту відкритого викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 186 КК України.

19.07.2006 року ОСОБА_2 було допитано в якості підозрюваного слідчим СВ Томаківського РВ і в цей же день позивачу було обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд.

19.07.2006 року позивачу було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

29.05.2007 року кримінальну справу з обвинувальним висновком було направлено до Томаківського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2007 року кримінальну справу за звинуваченням ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, було направлено прокурору Томаківського району Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування.

31 грудня 2014 року прокуратурою Томаківського району Дніпропетровської області винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, а також з принципів розумності та співмірності.

Проте правильно дійшовши висновку про необхідність задоволення позову, помилково визначився із способом стягнення моральної шкоди.

Згідно з Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою. Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині формулювання резолютивної частини рішення. Резолютивна частина рішення підлягає викладенню в новій редакції.

Доводи Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі про те, що позивач не надав суду доказів в підтвердження спричиненої йому моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи, встановленим судом дійсними обставинам справи та діючому матеріальному і процесуальному праву.

Факти та обставини перевірені судом першої інстанції шляхом дослідження в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження(а.с. 82).

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи Державної казначейської служби України не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Спричинення позивачу моральної шкоди, в результаті незаконного порушення кримінальної справи, перебування під слідством, під підпискою про невиїзд, знайшло своє підтвердження під час розгляду справи по суті.

В решті рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 139178 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: