АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 672/134/16-ц
Провадження № 22-ц/792/919/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів: Заїки В.М., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про розірвання договору дарування квартири.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_7 в інтересах дітей звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про розірвання договору дарування квартири. В обґрунтування якого зазначала, що вона з 10.02.2007 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1, сторони мають двох малолітніх доньок: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до договору дарування квартири від 21.07.2008 року ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_7. Після чого, позивачка зі старшою донькою на чоловіком почала проживати у цій квартирі, а згодом розпочали її ремонт та облаштування меблями, побутовою технікою. Однак, 31 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про розірвання договору дарування зазначеної квартири. Позивач вважає, що договір про розірвання договору дарування квартири є недійсним, оскільки укладений в порушення прав та інтересів малолітніх дітей. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ніде не зареєстровані, мають право на проживання в АДРЕСА_6, в якій вони проживали до квітня 2015 року, та відчуженням квартири вони позбавлені такого права. На даний час, як зазначає позивач, вона з дітьми через погіршення сімейних стосунків змушена проживати у її батьків в двокімнатній квартирі, де крім неї та її доньок проживають батьки та брат. При укладенні договору про розірвання договору дарування квартири відповідачі не повідомили нотаріуса про те, що малолітні діти мають право на користування квартирою, відповідно договір був укладений без попередньої згоди органу опіки та піклування, що є підставою для визнання його недійсним. Крім того, на думку позивача, договір про розірвання договору дарування квартири укладений між відповідачами з метою уникнути ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності в цивільному спорі про поділ спільного майна подружжя, тому він є фіктивним.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 29.03.2016 року допущено до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей Городоцької РДА.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2016 року позов задоволено частково. Визнано договір про розірвання договору дарування квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області Якимишиним С.Є. і зареєстрований в реєстрі за №1313 31 липня 2015 року, недійсним з моменту вчинення. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 судові витрати по справі в сумі по 275,60 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі року ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що він являвся власником квартири АДРЕСА_3 і ця обставина не оспорювалась сторонами, і він вправі був розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд, при цьому, правових підстав для звернення до органу опіки та піклування за наданням дозволу на вчинення правочину не було. Зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував питання реєстрації дітей по домоуправлінню та не роз'яснив відповідачу право на подання відповідних доказів. На думку апелянта, суд при ухваленні рішення конкретно не встановив, які саме реально порушені права дітей при укладенні правочину. Крім того, апелянт вважає зайвим посилання суду на проведення сторонами ремонту за спільні кошти, оскільки це створює преюдицію для вирішення іншої справи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт вважає, що підставами скасування рішення суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що встановлені судом обставини щодо наміру ОСОБА_1 уникнути розподілу майна подружжя, як преюдиційний факт, підлягає виключенню з мотивувальної частини, оскільки такі обставини не були предметом позовних вимог. Вказує також на те, що судом безпідставно не взято до уваги та не надано належної оцінки тим письмовим доказам, що підтверджують проживання малолітніх дітей по вул. Ткачука, 15-А/4 у м. Городку без реєстрації. При ухваленні рішення судом не було встановлено, які права дітей порушені укладенням договору про розірвання договору дарування квартири, з огляду на те, що позивач та малолітні діти на момент укладення правочину у квартирі не проживали та не були в ній зареєстровані.

В судовому засіданні відповідачі та їх представники апеляційні скарги підтримали.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційні скарги відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Крім того, службою у справах дітей Городоцької РДА подано клопотання про слухання справи у відсутності представника служби.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що з 10.02.2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі та мають малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-12).

За договором дарування квартири від 21.07.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Якимишиним С.Є. та зареєстрованим в реєстрі за №9566, ОСОБА_2 безоплатно передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2. Право власності за вказану квартиру було зареєстровано ОСОБА_1 04.08.2008 року (а.с. 5-6).

Встановлено також і не заперечується сторонами, що у належній відповідачу квартирі АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 розпочали ремонт, який закінчили у жовтні 2014 року. І з цього часу вони разом з донькою ОСОБА_7 стали проживати у зазначеній квартирі, за згодою ОСОБА_1, як власника кватири. До вселення в цю квартиру сторони разом з донькою ОСОБА_7 проживали у квартирі батьків позивача по АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_8, яка також стала проживати разом зі своїми батьками у квартирі АДРЕСА_5 (а.с. 12).

У травні 2015 року через сімейні непорозуміння позивач разом з дітьми перейшла проживати у кватиру своїх батьків, що знаходиться по АДРЕСА_2

31.07.2015 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про розірвання договору дарування квартири від 21.07.2008 року. Відповідно, власником квартири АДРЕСА_5 стала ОСОБА_2 (а.с. 4, 84).

У договорі про розірвання договору дарування квартири сторони посвідчили про відсутність малолітніх та неповнолітніх дітей, які мають право користуватися даним жилим приміщенням, місце проживання малолітніх та неповнолітніх в жилому приміщенні не зареєстровано.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_1, батько ОСОБА_7 та ОСОБА_8, укладаючи оспорюваний договір про розірвання договору дарування квартири, повідомив нотаріусу неправдиві відомості щодо відсутності малолітніх та неповнолітніх дітей, які мають право користуватися даним жилим приміщенням - квартирою. Відповідно, такі дії відповідача ОСОБА_1 під час укладення договору про розірвання договору дарування квартири не можуть вважатися добросовісними.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачем ОСОБА_1 визнавався той факт, що його діти на час укладення договору про розірвання договору дарування квартири мали право на користування кватирою

Частиною 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_6 зареєстрована у АДРЕСА_2 з 20.06.2001 року. При цьому, малолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не значаться зареєстрованими ні за адресою по АДРЕСА_2 у власності нерухомого майна не мають (а.с. 14, 39-40).

Згідно відомостей, зазначених у довідці виконкому Городоцької міської ради №5714 від 23.07.2015 року, до складу сім'ї позивачки за адресою АДРЕСА_2 входять дочка ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8, батько ОСОБА_11 (власник), мати ОСОБА_11 та брат ОСОБА_12 Житлова площа даної квартири становить 31,8 кв.м. (а.с. 13).

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розірвання договору дарування квартири відповідачем ОСОБА_1, батьком ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в інтересах яких позивачка подала позов, призвело до звуження обсягу, зменшення та обмеження існуючого права малолітніх дітей на користування житлом - квартирою АДРЕСА_2, а тому обгрунтовано задовольнив позовні вимоги про визнання договору про розірвання договору дарування квартири недійсним.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровані АДРЕСА_2 є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами, а саме відомостями домової книги за вказаною адресою (а.с. 39-40).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг про те, що старша донька за відомостями школи рахується за адресою вул. Ткачука, 15-а/4 у м. Городку, і менша донька, за відомостями лікарні, також рахується за даною адресою. Оскільки докази з приводу цих обставин відповідачем не надавались, вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції. Та в суді апеляційної інстанції відповідач та його представник не довели, що неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ненадання судом правової оцінки показам свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 Оскільки, відповідно до положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. А незазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Доводи апеляційних скарг щодо встановлення судом преюдиційних фактів про намір відповідача уникнути розподілу майна подружжя та про проведення ремонту в квартирі за спільні кошти є безпідставними, оскільки такі обставини судом не встановлювались, а зазначення цих обставин викладено як позицію позивача в описовій частині рішення суду.

Інші доводи апеляційних скарг не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча/підпис/ І.В.Пєнта

Судді:/підписи/ О.І.Талалай

В.М. Заїка

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сакенов Ю.К. Провадження № 22-ц/792/919/16

Доповідач -П'єнта І.В. Категорія № 21