Справа №490/2598/16-ц 26.09.2016 26.09.2016 26.09.2016
Провадження №22-ц/784/2136/16
Справа номер 490/2598/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/2136/16 Суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія -27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

26 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі Банк або ПАТ «Державний ощадний банк України») про визнання дій неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

В березні 2016 року ОСОБА_3 предявив позов до ПАТ «Державний ощадний банк України», в якому просив визнати незаконними і недійсними дії щодо стягнення податку із доходів за договорами депозиту від 27 січня 2015 року № 28141514, від 27 січня 2015 року № 28741814, від 26 березня 2015 року № 29591514, від 29 вересня 2015 року № 31386414, зобовязати відповідача провести перерахунок незаконно утриманого податку з депозитів та сплатити йому перераховану суму відсотків за договорами депозитів у повному обсязі, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є учасником війни, та згідно п.17 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» звільнений від сплати податків зі всіх отриманих доходів. Вважав, що прийнятими законами, яким передбачена можливість стягнення податків із доходів за депозитами, порушуються вимоги вказаної статті закону та Конституції України, тому дії відповідача по стягненню такого податку є незаконними.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив про задоволення позову.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилалась на законність утримання банком податку на доходи з депозитів позивача та дотримання вимог податкового законодавства.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

ОСОБА_3 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та порушення ним норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким зобовязати відповідача провести перерахунок незаконно утриманого податку з депозитів, стягнути перераховану суму процентів, відшкодувати моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

-2-

В запереченнях на апеляційну скаргу банк, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив відхилити апеляцій скаргу та залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі і дійшов до вірного висновку про те, що позивач відповідно до положень п. 17 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 169 Податкового кодексу України не має соціальних пільг, як учасник війни, зі сплати податку на пасивні доходи. А тому, відповідно до вимог ст. 169 Податкового кодексу України, обґрунтовано відмовив ОСОБА_5 у задоволенні позову про визнання дій банку неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 користується пільгами для ветеранів війни - учасників війни, що підтверджується посвідченням виданим 28 жовтня 2013 року (а.с.8).

Між ним та ПАТ «Державний Ощадний банк України» укладені депозитні договори: № 28741514 від 27 січня 2015 року, № 28741814 від 27 січня 2015 року, № 29594514 від 26 березня 2015року, № 31386414 від 29 вересня 2015 року.

Відповідно до довідки ПАТ «Державний Ощадний банк України» від 16 липня 2015 року станом на 01 липня 2015 року за депозитними договорами № 28741514 від 27 січня 2015року, № 28741814 від 27 січня 2015 року, № 29594514 від 26 березня 2015 року загальна сума нарахованих процентів складає 5461 грн. 65 коп., загальна сума утриманого податку з нарахованих процентів 1092 грн. 31 коп., загальна сума утриманого військового збору 81 грн. 91 коп. (а.с.9).

Пунктом 17 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в чинній редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено надання учасникам війни пільг, зокрема зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Отже, вказаною нормою Закону не передбачено звільнення учасників війни від сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, а встановлена можливість надання пільг зі сплати податків учасникам війни відповідно, зокрема, до податкового законодавства.

Положеннями статті 169 Податкового кодексу України не передбачено податкових соціальних пільг для учасників війни зі сплати податку на пасивні доходи (доходи, отримані у вигляді процентів).

Отже, доводи позивача про те, що він має право на пільги зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету відповідно до п. 17 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необґрунтовані, оскільки на час виникнення спірних правовідносин сторін, чинна редакція п. 17 ст. 14 цього Закону та ст. 169 Податкового кодексу України, не передбачала надання учасникам війни таких пільг.

До того ж, посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року у справі № 6-рп/2007 не заслуговують на увагу, оскільки обставини справи за конституційним подання 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 29, 36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п. п. 7,9,12,13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст.ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України» та справи, яка

-3-

переглядається, істотно різняться, а тому висновки щодо соціальної гарантії громадян в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, а висновок Конституційного суду України щодо відповідності вказаних норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» не може бути безумовним прецедентом при розгляді цієї справи, яка переглядається в апеляційній інстанції.

Таким чином, висновок суду про те, що банк, як податковий агент, у своїй діяльності правомірно керувався положеннями Податкового кодексу України, є вірним. А посилання ОСОБА_3 на порушення вимог ст.ст. 22, 64 Конституції України є необґрунтованим.

Враховуючи, що утримання Банком податку з нарахованих процентів визнано законним, права позивача при цьому порушені не були, то підстав для задоволення позову в частині зобовязання відповідача провести перерахунок незаконно утриманого податку з депозитів та сплати перерахованої суми відсотків за договорами депозитів та відшкодування моральної шкоди у суду першої інстанції не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді О.І. Галущенко

ОСОБА_6