Справа № 136/1234/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" вересня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Мочульської Л. Т.

за участю секретаря Белінської С.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець ЦИВІЛЬНУ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 06 червня 1989 року виконкомом Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 6. Від даного шлюбу у подружжя народились діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька, яка на даний час вже повнолітня. Причиною розпаду сімї позивач називає те, що останнім часом шлюбні відносини не склались, мають різні погляди на життя, на грунті чого постійно виникають сварки та скандали, що негативно впливає на розвиток та виховання дитини. Сімя фактично розпалась. З огляду на вищевикладене, позивачка просить суд розірвати шлюб із відповідачем, судові витрати з нього не стягувати.

Позивачка в судове засідання не зявилась, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, строк на примирення не надавати. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище набуте під час шлюбу «СЕМЧУК». У випадку повторної неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився вдруге, хоча про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлене за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Враховуючи положення ст. 169 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у порядку визначеному ст.ст. 224-226 ЦПК України здійснюючи заочний розгляд даної справи.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 червня 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ-АМ № 359687 /а.с.5/. Від даного шлюбу у подружжя народились діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька, яка на даний час вже повнолітня.

Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст. 105,110,112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд залишає за позивачкою, за її проханням, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище - «СЕМЧУК».

Судові витрати позивачка просить не стягувати на її користь з відповідача.

На підставі ст.ст.6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223, 224-226, 233 ЦПК України, керуючись ст. ст. 105, 110, 112 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ПОЗОВ ЗАДОВОЛЬНИТИ.

Розірвати шлюб між СЕМЧУК (до реєстрації шлюбу АДАМЛЮК) ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який був зареєстрований 06 червня 1989 року виконкомом Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 6.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці набуте у шлюбі прізвище - СЕМЧУК.

Рішення може бути оскаржене ПОЗИВАЧЕМ в апеляційному порядку протягом десяти днів.

Після закінчення цього строку рішення набирає законної сили, якщо не надійде апеляційної скарги на рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили направити до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Суддя: ОСОБА_5