Справа № 127/6449/16-ц Провадження № 22-ц/772/2357/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Сопрун В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу автомобіля, переведення прав і обовязків покупця, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою за апеляційними скаргами: представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_4; ОСОБА_3; ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу автомобіля, зазначивши, що 05.02.1997 року між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який припинено відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 15.04.2015 року. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль марки ОСОБА_6 RAV4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538, реєстрація транспортного засобу була здійснена на ОСОБА_3 ОСОБА_7 остання відчужила придбаний в період шлюбу автомобіль без його згоди.

Як вбачається з довідки рахунку №793438 від 25.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 продала автомобіль ОСОБА_8 за ціною 148 000 гривень, а ОСОБА_8, в свою чергу, як вбачається з довідки рахунку №334759 від 08.09.2015 року продав автомобіль ОСОБА_4 за ціною 148 900 гривень.

Позивач ОСОБА_2 вважає, що договір купівлі-продажу автомобіля має бути визнаний недійсним, а права і обовязки покупця частки, що належали відповідачу ОСОБА_3 переведені на позивача та визнано за ним право власності на автомобіль з витребуванням його із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу автомобіля, в частині предявлення позовних вимог до ОСОБА_8, закрито, у звязку зі смертю ОСОБА_8

В подальшому ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги уточнили, просили суд визнати недійсним з моменту укладення з 25.12.2014 року договір купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538, в частині продажу ? частки, що належить ОСОБА_2, за обставин, викладених у позові. Перевести на ОСОБА_2 права і обовязки покупця ? частки, що належить ОСОБА_3 автомобіля ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538 за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 року. Визнати за ОСОБА_2 право власності в цілому на автомобіль та витребувати автомобіль у ОСОБА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538, в частині продажу ? частки, що належить ОСОБА_2

Переведено на ОСОБА_2 права і обовязки покупця ? частки, що належить ОСОБА_3, автомобіля ОСОБА_6 4, 2008 року впуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538 за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в цілому на автомобіль ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі JTMBH31V50D005538.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3142 гривні 60 копійок по 1571,30 грн. з кожного.

В апеляційних скаргах ОСОБА_7, ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимогах, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку про те, що скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення. яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовільнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 05.02.1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

Під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя придбало автомобіль марки ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538. Реєстрація транспортного засобу була здійснена на відповідача ОСОБА_3

Згідно з довідкою рахунком №793438 від 25.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 продала автомобіль марки ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_8 за ціною 148 000 гривень.

В свою чергу ОСОБА_8, згідно довідки рахунку №334759 від 08.09.2015 року продав автомобіль марки ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_4 за ціною 148 900 гривень.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15.04.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права сумісної власності подружжя.

Згідно ст.65 СК України дружина, чоловік має право звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Разом з тим у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 07.10.2015 року у цивільній справі №6-1622цс15 зазначено, що відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який уклав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За нормами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного із подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути подана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спільного майна та визнавання недійсним правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчужуваного не в інтересах сімї майна.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 08.04.2015 року в справі №6-7цс15 і відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України є обовязковою для врахування при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В своїх розясненнях, викладених в п.п.5,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Всупереч вимог закону суд у своєму рішенні не зазначив з яких, передбачених законом правових підстав та який конкретно договір купівлі-продажу автомобіля визнається недійсним, оскільки ОСОБА_3 25.12.2014 року продала спірний автомобіль ОСОБА_8, а 08.09.2015 року даний автомобіль ОСОБА_8 продав ОСОБА_4

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Як убачається з матеріалів справи спірний автомобіль ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538, був відчужений 25.12.2014 року під час шлюбу подружжя ОСОБА_3. Даний правочин був укладений дружиною позивача ОСОБА_2 в інтересах сімї, оскільки отримані кошти від продажу автомобіля були використані для погашення боргів, які виникла у позивача.

Належних та допустимих доказів про спростування даних обставин позивач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні не надали.

Матеріалами справи також встановлено, що подаючи в березні 2016 року позов до суду та посилаючись на норми Сімейного Кодексу України позивач ОСОБА_2 у своїй позовній заяві взагалі не заявляв вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя. В позовній заяві також була відсутня вимога про визнання автомобіля ОСОБА_6 4 спільною сумісною власністю подружжя.

В своїх розясненнях, викладених у п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Натомість, у позовній заяві ОСОБА_2 відсутні посилання на ст.ст.215,216 ЦК України про підстави для визнання правочину недійсним. В позовній заяві ОСОБА_2 також не зазначено, який з двох договорів купівлі-продажу спірного автомобіля (від 25.12.2014 року чи від 08.09.2015 року) він просить визнати недійсним.

Таким чином розглядаючи спір між сторонами суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і за власної ініціативи застосував норми цивільного права для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В правові позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 13.05.2015 року у цивільній справі №6-67цс15 розяснено, що стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Реституція, як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215,216 ЦК України. Таких спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Окрім цього, в п.п.5.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особа яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Отже, відповідно до вимог статті 216 ЦК України з метою усунення майнових наслідків, що виникли між сторонами договору, який виконано, але визнаний судом недійсним, лише сторони правочину мали право заявляти вимоги про повернення їх у той майновий стан, в якому вони перебували до його вчинення.

Посилаючись на ст.362 ЦК України суд першої інстанції перевів на позивача ОСОБА_2 права і обовязки покупця ? частини автомобіля ОСОБА_6 4, 2008 року випуску та визнав за позивачем право власності на спірний автомобіль в цілому.

Згідно ст.362 ЦК України переведення прав покупця можливе виключно щодо частки у майні яка має статус спільної часткової власності.

Відповідно до ст.60 СК України майно подружжя має правовий статус спільного сумісного майна, тобто без визначення часток кожного із подружжя.

В даному випадку без визначення частки позивача у спільній сумісній власності, неможливо перевести права та обовязки покупця на частину спірного автомобіля.

За таких обставин суд безпідставно та протиправно перевів права покупця автомобіля на ОСОБА_2 та визнав за ним право власності на спірний автомобіль в цілому

Окрім того, суд першої інстанції визнавши недійсним договір купівлі-продажу автомобіля неправомірно перевів право покупця на позивача ОСОБА_2 за недійсним договором та всупереч вимог ст.388 ЦК України витребував автомобіль у добросовісного набувача ОСОБА_4

Відповідно до ст.41 Конституції України та ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа не може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З пояснень ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_10 убачається, що в даний час в суді першої інстанції розглядається спір з приводу поділу рухомого та нерухомого майна між колишнім подружжям ОСОБА_3.

Сторони у справі не заперечують, що спірний автомобіль ОСОБА_6 4 придбаний ними під час шлюбу і є їх спільною власністю.

За таких обставин ОСОБА_2 не позбавлений права під час розгляду справи в суді першої інстанції про поділ майна подружжя доповнити свої вимоги про сплату компенсації вартості ? частини спірного автомобіля.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в силі залишатись не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами у справі провести у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_4; ОСОБА_3; ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538, в частині продажу частки, що належить ОСОБА_2 і у переведені на ОСОБА_2 прав і обовязків покупця ? частини, що належить ОСОБА_3, автомобіля ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі JTMBH31V50D005538 за договором купівлі-продажу від 25.12.2014 року, у визнанні за ОСОБА_2 права власності в цілому на автомобіль ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі JTMBH31V50D005538 та витребування у ОСОБА_4 автомобіля ОСОБА_6 4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі JTMBH31V50D005538, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5 170 грн.44 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 5 170 грн. 44 коп.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_11

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_12