АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/5555/14-ц 22-ц/774/1369/К/16
Справа № 216/5555/14-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1369/к/16 інстанції Філатов К. С.
Категорія 27 ( IV ) Доповідач Грищенко Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Грищенко Н. М.

суддів - Братіщевої Л. А., Митрофанової Л. В.,

секретар Євтодій К.С.

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»- Курдюмова Михайла Миколайовича,

відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2016року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі - ПАТ «АльфаБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0308/0608/88 від 05 червня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4, за умовами якого Банк надав їй кредитні кошти у сумі 18 000 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користуванням кредитом, зі строком повернення кредитних коштів до 04 червня 2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором 05 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 укладено Договір поруки № 0308/0608/88-161, відповідно до умов якого він поручився за виконання ОСОБА_4 обов'язків, що виникли на підставі Основного договору кредиту, або можуть виникнути на його підставі у майбутньому.

В порушення умов кредитного договору, боржник та поручитель зобов'язань належним чином не виконали, в результаті чого станом на 10 червня 2014 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 165287,77 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 13589,40 дол. США, що за курсом НБУ складає 160 402,77 грн.; заборгованість за відсотками 404,21 дол. США, що за курсом НБУ складає 4771,10 грн., заборгованість по пені - 9,65 дол. США, що за курсом НБУ складає 113,90 грн., яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів, а також стягнути солідарно витрати по сплаті судового збору у сумі 1652,88 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Альфа Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в солідарному заборгованості за кредитним договором.

Зазначає, що суд не перевірив обставини справи, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, не звернув уваги, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо стягнення заборгованості, у випадку, якщо позичальник надав кредитору довіреності для реалізації предмету іпотеки, особливо якщо предмет іпотеки не реалізовано або не звернуто стягнення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначеного угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0308/0608/88 від 05 червня 2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Кредитними договорами належать ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 9-14).

05 червня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 0308/0608/88, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 18 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9% за весь строк фактичного користування кредитом (а.с. 18-19).

23.03.2010 року, 31.05.2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 були укладені додаткові угоди, якими внесено зміни і доповнення до кредитного договору (а.с. 20-25).

19.12.2012 року додаткова угода також була укладена між позивальником та ПАТ «Альфа Банк» (а.с. 26).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.3. кредитного договору, ОСОБА_4 зобов'язалась повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом, позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки ДБУ від суми простроченої заборгованості. Кількість днів у році приймається - 360.

Одночасно в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4, що випливають з Основного кредитного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 05 червня 2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_5, уклали Договір поруки № 0308/0608/88-161 (а.с. 40).

Відповідно до умов Договору поруки, ОСОБА_5, як поручитель, поручився за виконання ОСОБА_4 обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на його підставі у майбутньому. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, ОСОБА_4 свої зобов'язання належним чином не виконувала, тим самим порушила умови кредитного договору, в результаті чого позивач скористався правом дострокової вимоги виконання зобов'язання, відповідно до п. 3.9 кредитного договору, а саме - правом вимагати дострокового повернення кредиту в сумі - 13589,40 доларів США, що за курсом НБУ на 10 червня 2014 року складає - 160402, 77 грн., за відсотками - 404,21 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 4771,10 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом. На 10 червня 2014 року розмір пені становить - 9,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 113,90 грн. (а.с. 47).

Доводи позивача ПАТ «Альфа-Банк» про неналежне виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо умов кредитного договору, повністю підтверджені письмовими доказами, а саме кредитним договором № 0308/0608/88 від 05 червня 2008 року та розрахунками заборгованості, з якими колегія суддів погоджується.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі ОСОБА_4 та її поручитель ОСОБА_4 належним чином не виконували умови кредитного договору та договору поруки, однак відповідачами передано право банку звернення стягнення на предмет іпотеки надавши нотаріально засвідчену довіреність, оскільки їх матеріальний стан не дозволяє зменшити суму боргу, сплачені ними кошти йдуть на погашення пені та відсотків, а не тіла кредиту, і погасити борг вони не мають можливості.

Однак, колегія суддів не може погодитися із даним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2014 року за вих. № 59920-102 б/б позивачем ПАТ «Альфа-Банк» на адресу відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було надіслано Вимогу про дострокове повернення кредиту, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень від 22.09.2014 року зі штампом поштового відділення від 09.07.2014 року, а відповідно до п. 3.10. кредитного договору № 0308/0608/88 від 05 червня 2008 року, сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік тридцятиденного строку на дострокове погашення заборгованості, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення (а.с. 50-52).

Відповідно до положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 3 ст. 554 цього Кодексу).

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, поручителі, які спільно поручились, відповідають перед кредитором солідарно. У разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання, ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується. У такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником, як солідарні боржники.

Посилання суду першої інстанції на наявність іпотечного обтяження колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України справа № 6-1080цс 15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки, як вбачається з матеріалів позовної заяви (а.с. 2-4), позикодавцем обраний конкретний спосіб захисту - стягнення заборгованості за кредитним договором, висновок суду першої інстанції, що в інтересах відповідачів є звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки їх матеріальний стан не дозволяє зменшити суму боргу, сплачені ними кошти йдуть на погашення пені та відсотків, а не тіла кредиту, і погасити борг вони не зможуть є безпідставним та незаконним.

На підставі викладеного, колегія судів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 суми боргу за кредитним договором.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, на користь ПАТ «КБ «Альфа-Банк» з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 1652,88 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 1818,15 грн., всього 3471,03 грн. по 1735,51 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 0308/0608/88 від 05 червня 2008 року, яка станом на 10 червня 2014 року складає 165287,77 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 160402,77 грн., заборгованість по відсотках - 4771,10 грн. заборгованість по пені - 113,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» в рахунок відшкодування судових витрат в рівних частинах по 1735,51 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді: Л.А. Братіщева

Л.В. Митрофанова