Справа № 357/8104/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 жовтня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку по вулиці Гагаріна,60 в селі Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області, відповідач зареєстрована в цьому будинку з липня 2015 року, але за вказаною адресою не проживає, будь-яких домовленостей між ним та відповідачем щодо збереження за нею права користування житловим приміщенням не існує, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою створює для позивача ряд незручностей, він не може оформити житлову субсидію. Позивач просив суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком № 60 по вулиці Гагаріна в селі Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком № 60 по вулиці Гагаріна в селі Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України.

Відповідач до суду не зявилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки відповідача суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без її участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під № 60 по вулиці Гагаріна в селі Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області на підставі договору дарування житлового будинку від 27.12.2003 року, що стверджується копією цього договору, який було посвідчено державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 2-3284.

Згідно копії витягу з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 26.02.2004 року за № 2939164, за позивачем зареєстровано право власності на вказаний вище житловий будинок на підставі договору дарування від 27.12.2003 року, номер запису 169 в книзі 1.

В судовому засіданні також встановлено, що в цьому будинку зареєстровані з 06.07.2004 року позивач, його дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, з 21.07.2015 року зареєстровані невістка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Наведене стверджується довідкою Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

З пояснень позивача слідує, що відповідач та його син ОСОБА_8 перебувають у цивільному шлюбі, відповідач за даною адресою зареєстрована, але не проживає з моменту реєстрації, її реєстрація у вказаному вище житловому приміщенні створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним йому житлом.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, відповідач була зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_4, 26.06.2015 року знялася з реєстраційного обліку у село Мала Вільшанка Білоцерківського району.

З довідки виконавчого комітету Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 04.06.2016 року № 268 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5, але за даною адресою не проживає.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які більше 2-х років працюють разом з позивачем, бувають у нього вдома, показали, що жодного разу за місцем проживання позивача у селі ОСОБА_11 вони відповідачку не бачили.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.

Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11.

За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, за згодою позивача, як власника житла, відповідач була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_6 на правах члена сімї власника житла, але відповідач з моменту реєстрації, тобто, більше року, не проживає за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованою по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знялася, її реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинком № 60 по вулиці Гагаріна в селі Мала Вільшанка Білоцерківського району, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано.

А згідно положень вищенаведених правових норм відповідач втратила право на користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 60 по вулиці Гагаріна в селі Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_12