Справа № 202/3426/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді- Бєльченко Л.А

при секретарі - Терещук Л.І.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» про визнання недійсним наказу, поновлення на посаді, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

30 травня 2016 року позивач звернулась до відповідача з даним позовом, указуючи, що 04.02.2003 року вона була прийнята відповідачем на вакантну посаду інспектора відділу кадрів Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» . 15.01.2016 року на підставі її особистої заяви та згоди відповідача згідно наказу

№ 40 к від 14.01.2016 року її було призначено на вакантну посаду начальника відділу кадрів виконуючою обов*язки начальника відділу кадрів. Оскільки діючим законодавством України не допускається призначення працівника виконуючим обов*язки на вакантну посаду, позивач вважає, що вона була фактично переведена з посади інспектора відділу кадрів на посаду начальника відділу кадрів.

Позивач також указує, що 08.04.2016 року відбулися загальнозаводські збори, під час яких між нею та керівником підприємства виникла суперечка. Внаслідок цього керівництвом прийнято рішення про відсторонення її від посадових обов*язків виконуючої обов*язки начальника відділу кадрів та проведення позапланової перевірки. На час перевірки виконуючим обов*язки відділу кадрів призначено ОСОБА_3

Участі у проведенні перевірки вона не брала. 23.04.2016 року, в той час коли вона перебувала на лікарняному, був виданий наказ № 258 про увільнення її від виконання обов*язків начальника відділу кадрів.

Крім того, вона, позивач, на той час перебувала у стані вагітності, про що відповідачеві також було відомо.

Позивач вважає, що вона була незаконно увільнена від виконання обов*язків начальника відділу кадрів, тому просила суд визнати недійсним наказ адміністрацій № 258 від 23.04.2016 року, поновити її на посаді начальника відділу кадрів та зобов*язати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 30 тисяч гривень.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що позивач працювала в ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на посаді інспектора відділу кадрів з 04.02.2003 року. 15.01.2016 року ОСОБА_1 було призначено виконуючою обов*язки начальника відділу кадрів. 13.04.2016 року на підприємстві була створена комісія щодо перевірки роботи відділу кадрів. Було встановлено, що ОСОБА_1 не справляється зі своїми обов*язками . Тому керівництво прийняло рішення не призначати її на посаду начальника відділу кадрів і увільнити від виконання обов*язків начальника відділу кадрів. 23.04.2016 року було видано наказ № 258 про увільнення ОСОБА_1 від виконання обов*язків начальника відділу кадрів. Вже пізніше стало відомо, що з 22.04.2016 року ОСОБА_1 була на лікарняному. Проте, увільнення її від виконання обов*язків начальника відділу кадрів під час перебування на лікарняному не є порушенням, оскільки вона залишилася працюючою на посаді інспектора відділу кадрів. Представник відповідача просив суд відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог за безпідставністю.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.02.2003 року працювала в Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на посаді інспектора відділу кадрів ( а.с. 42, 61).

14.01.2016 року на підставі заяви позивача про покладання на неї обов*язків начальника відділу кадрів наказом № 40 к була призначена виконуючою обов*язки начальника відділу кадрів з 15.01.2016 року без звільнення від обов*язків інспектора з кадрів цього ж підрозділу до прийняття відповідного рішення. Цим же наказом ОСОБА_1 установлено доплату до посадового окладу начальника відділу кадрів ( а.с.44 ).

Наказом від 23.04.2016 року № 258 ОСОБА_1 була увільнена від виконання обов*язків начальника відділу кадрів ( а.с.45 ).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона була переведена відповідачем з посади інспектора відділу кадрів ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на посаду начальника відділу кадрів підприємства.

В коментарі до статті 32 КЗпП України законодавець зазначає, що переведення - це таке переміщення робітника , при якому змінюється виконувана робота ( спеціальність, кваліфікація або посада), підприємство ( установа, організація) або місцевість, де робітник раніше працював. Переведення на іншу постійну роботу , в іншу місцевість допускається лише за згодою робітника.

Проте, що ОСОБА_1 не була переведена на посаду начальника відділу кадрів з посади інспектора відділу кадрів свідчить як наказ № 40 к від 14.01.2015 року про призначення її виконуючою обов*язки начальника відділу кадрів без звільнення від обов*язків інспектора з кадрів цього ж підрозділу, з яким позивач погодилась, так і власноручно написана нею заява про покладання на неї виконання обов*язків начальника відділу кадрів ( а.с.43,44).

В трудовій книжці ОСОБА_1 також відсутній запис про переведення її на посаду начальника відділу кадрів ( а.с. 61).

Сама ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала, що поряд з виконанням обов*язків начальника відділу кадрів, вона виконувала роботу інспектора відділу кадрів того ж самого підрозділу, що і раніше.

Отже, встановлене судом свідчить про те, що на позивача були покладені лише обов*язки начальника відділу кадрів без звільнення від посади інспектора відділу кадрів.

Доводи позивача щодо того, що діючим законодавством України не передбачено призначення робітника виконуючим обов*язки на вакантну посаду, не є підставою вважати, що остання була переведена з посади інспектора відділу кадрів на посаду начальника відділу кадрів підприємства.

Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Судом установлено, що з 22.04.2016 року по 27.04.2016 рік ОСОБА_1 дійсно перебувала на лікарняному ( а.с. 57). Проте наказом від 23.04.2016 року № 258 позивач не звільнена з посади, а увільнена з 23.04.2016 року від виконання обов*язків начальника відділу кадрів, залишаючись працювати на посаді інспектора відділу кадрів ( а.с. 45).

За таких обставин суд не вбачає законних підстав для визнання недійсним наказ

№ 258 від 23.04.2016 року щодо увільнення ОСОБА_1 від виконання обов*язків начальника відділу кадрів та поновлення її на посаді начальника відділу кадрів.

Керуючись ст. ст.3,10, 11,60, 209, 213-215 ЦПК України ,суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» про визнання недійсним наказу, поновлення на посаді, відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи , які брали участь у справі, але були відсутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя-- ОСОБА_4