Справа № 161/6433/16-ц
Провадження № 2/161/2647/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 липня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Сіньчук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення авторського права на самостійну частину літературного твору «Капітошка» - його оригінальну назву,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою до ФОП ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав на оригінальну назву твору «Капітошка». Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 35 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, що складає 58 000, 00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що у 1979 році створила літературний твір «Капитошка» (російською мовою)/«Капітошка» (українською мовою). У 1980 році літературно-художній образ «Капітошка» було вперше оприлюднено в анімаційному фільмі, з однойменною назвою «Капитошка» (рос.)/«Капітошка» (укр.), а у 1989 році було оприлюднено твір «Повертайся Капітошко» українською та російською мовами. Дані анімаційні фільми були створені на кіностудії « КИЇВНАУКФІЛЬМ». Автором сценарію в титрах зазначених анімаційних фільмів вказана ОСОБА_1 Даний факт є загальновідомим та не потребує додаткового доказування.

Окрім того, позивач зазначає, що літературний твір «Капітошка» та його індивідуальна фантазійна назва є добре відомими в Україні. Даний факт є загальновідомим, що неодноразово визнавалося судами та не потребує додаткового доказування. Назва твору є оригінальною та охороняється, відповідно до ст. 9 ЗУ «Про авторське право і суміжні права».

26 квітня 2016 року позивачу стало відомо про те, що у м. Луцьку по вул. Гордіюк, 49 («Північний ринок», бутік 17) знаходиться магазин, у назві якого відтворено оригінальну назву літературного твору «Капітошка».

У магазині «Капітошка», який знаходиться у м. Луцьку по вул. Гордіюк, 49 («Північний ринок», бутік 17), здійснює свою діяльність відповідач. Факт здійснення діяльності відповідачем в магазині «Капітошка» по вул. Гордіюк, 49 («Північний ринок», бутік 17) підтверджується квитанцією виданою платіжним терміналом від 26 квітня 2016 року, оскільки розрахунок проводився у безготівковій формі.

З поданих суду матеріалів вбачається, що відповідач допустила порушення виключного майнового права ОСОБА_1 на використання оригінальної назви літературного твору «Капітошка» у спосіб відтворення його у найменуванні магазину по вул. Гордіюк, 49 («Північний ринок», бутік 17).

Позивач зазначає, що жодного дозволу на використання оригінальної назви твору «Капітошка» відповідачу не надавала. Хоча, необхідність такого дозволу (ліцензії) прямо передбачена ст. 32 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» та ст. 426 ЦК України.

Відповідач повинна була б, у відповідності до вимог ст. 443 ЦК України та ст. 15 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» отримати дозвіл (ліцензію) на використання оригінальної назви твору «Капітошка», уклавши з ОСОБА_1 відповідний авторський договір та сплативши правовласнику авторську винагороду та ліцензійні платежі за отримання відповідного дозволу.

Разом з тим, відповідач вказаних дій не вчинила, чим допустила порушення виключних майнових прав ОСОБА_1 Зазначені порушення дають право ОСОБА_1 звернутися до відповідача з вимогою про виплату компенсації, яка визначається п. «г» ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права».

Вважає, що відповідачем порушено вимоги Цивільного кодексу України, Закону України «Про авторське право і суміжні права», а тому просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення виключного майнового авторського права, яке полягає у відтворенні у найменуванні магазину по вул. Гордіюк, 49 («Північний ринок», бутік 17), у розмірі 35 мінімальних розмірів заробітних плат замість відшкодування збитків та стягнення доходу, що становить 58 000,00 грн.

В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтрималав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На думку суду в справі є достатньо документів для її розгляду у відсутності відповідача згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши надані письмові докази, висновок експерта, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до чинного на час створення анімаційного фільму законодавства (ст. 483 ЦК УРСР) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір.

Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «УКРАНІМАФІЛЬМ» (правонаступник кіностудії «КИЇВНАУКФІЛЬМ»), а ОСОБА_1 належать авторське немайнове право та виключні майнові права на літературний твір, його оригінальну назву та імя головного персонажа: «Капитошка» (рос.) та «Капітошка» (укр.).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Отож, самостійними обєктами, які підлягають правовій охороні авторським правом є оригінальна назва літературного твору «Капітошка» (укр.) та імя головного персонажа.

Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Одночасно, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що субєкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах.

Позивач, користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права, зареєструвала своє авторське право у Державному департаменті інтелектуальної власності і отримала свідоцтво від 11.05.2004 року № 9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «Капітошка», а 07.04.2014 року позивач отримала свідоцтво № 54433 про реєстрацію авторського права на літературний твір «ПЕРСОНАЖ КАПІТОШКА».

Суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 неправомірно відтворила оригінальну назву літературного твору «Капітошка» та його персонажа у спосіб відтворення його у найменуванні магазину по вул. Гордіюк, 49 («Північний ринок», бутік 17).

Положенням ст. 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Суд приходить до висновку, що відповідач порушила виключне майнове авторське право ОСОБА_1 на оригінальну назву літературного твору «Капітошка», що охороняється відповідно до ст. 9 ЗУ «Про авторське право і суміжні права».

Статтею 50 Закону передбачено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права субєктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст.ст. 14, 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст.ст. 15, 39, 40, 41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст.ст. 21-25, 42-43 цього Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до п. 46 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 04 червня 2013 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», під контрафактними примірниками твору, фонограми, відеограми, програм організацій мовлення розуміються примірники обєктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, опубліковані і (або) розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав (особистих немайнових і (або) майнових), у тому числі примірники захищених в Україні зазначених обєктів, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого субєкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, у яких ці обєкти ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Згідно зі ст.ст. 440, 443 ЦК України, ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл або забороняти використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами іншими особами.

Відповідно до п. 2, 7 ч. 1, ч. 2 ст. 441 ЦК України, використанням твору є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі, продаж тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати компютер;

публічний показ - будь-яка демонстрація оригіналу або примірника твору, виконання, фонограми, відеограми, передачі організації мовлення за згодою субєктів авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо або на екрані за допомогою плівки, слайда, телевізійного кадру тощо (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) або за допомогою інших пристроїв чи процесів у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сімї чи близьких знайомих цієї сімї особи, яка здійснює показ, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час (публічний показ аудіовізуального твору чи відеограми означає також демонстрацію окремих кадрів аудіовізуального твору чи відеограми без дотримання їх послідовності);

розповсюдження обєктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої обєкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих обєктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих обєктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Отже, відтворення, публічний показ, розповсюдження контрафактних примірників творів на будь-яких носіях (товарах) без відповідного дозволу субєкта авторського права є порушенням авторського (майнового) права.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 04.06.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права субєктів авторського права і (або) суміжних прав.

Положеннями п. «г» ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У пункті 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» зазначається, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону № 3792-ХІІ субєкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав субєкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; обєктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням обєкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних обєктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦКУ, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені у судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 й не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 04.06.2010 року: «Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права субєктів авторських прав і (або) суміжних прав.

У звязку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-XII); шкоди, завданої субєкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового звязку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий звязок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК України), стаття 11 Закону № 3792-XII). Зокрема, первинним субєктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобовязаний довести виконання вимог Закону № 3792-XII при використанні ним обєкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК України).

Відповідачем не доведено виконання вимог ЗУ «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним оригінальної назви літературного твору «Капітошка».

Суд враховує загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦКУ, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені у судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 й не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-ХІІ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач неправомірно відтворила оригінальну назву літературного твору «Капітошка» та його персонажа у спосіб відтворення його у найменуванні магазину по вул. Гордіюк, 49 («Північний ринок», бутік 17), тому повинна сплатити компенсацію в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить на дату винесення рішення у справі 14 500,00 грн.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачена сума судового збору у розмірі 580,00 грн. До стягнення підлягає 551,20 грн., оскільки позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-231 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1, 7-9, 15, 17, 50-52 Закону України «Про авторське і суміжні права», ст.ст. 440, 443 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 04.06.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 14 500,00 (чотирнадцять тисяч пятсот) гривень.

Стягнути фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в сумі 551,20 (пятсот пятдесят одну гривню) 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_3