АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4704/15-ц Номер провадження 22-ц/786/917/16Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

при секретарі Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, визнання недійсним іпотечного договору, виключення з реєстру обтяжень і заборон відчуження запису про обтяження і заборону відчуження нерухомого майна та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 лютого 2016 рокув задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Індустріалбанк" про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, визнання недійсним іпотечного договору, виключення з реєстру обтяжень і заборон відчуження запису про обтяження і заборону відчуження нерухомого майна та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсним іпотечний договір, виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язати банк повернути їй 27515.37 доларів США.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 27 серпня 2007 року між АКБ «Індустріалбанк», правонаступником якого є ПАТ «АКБ «Індустріалбанк» (надалі банк), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KRI/0500/507/07, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 25000 доларів США для придбання квартири, під 11,5 % річних, строком по 25 листопада 2030 року включно.

Також сторонами укладено та підписано додатки до кредитного договору: 1) графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту, 2) перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій банку, інших фінансових зобов'язань позичальника та розмір сукупної вартості кредиту. Вказані додатки є невід'ємною частиною договору.

Умовами кредитного договору зобов'язано позичальника сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом, вартість всіх супутніх послуг та інші фінансові зобов'язання відповідно до графіку платежів не пізніше 25 числа кожного місяця, наступного за звітним. Крім того сторонами визначено обов'язкову щомісячну суму, в розмірі не менш ніж 89,61 доларів США на погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір застави нерухомого майна (іпотеки), предметом якого є квартира АДРЕСА_1 що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що працівники банку перед укладанням договору не надали їй достатньої достовірної інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, вартості послуг з оформлення кредиту, не ознайомили з різними формами кредитування та відмінностями між ними. Також вважала, що її введено банком в оману, оскільки договір містить приховані проценти, а кінцева вартість кредиту не відповідає фактичній вартості кредиту. Свої вимоги обґрунтовувала посиланням на положення ч.2 ст.11, пп.10, п.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача» та невиконанням працівниками банку вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що договір споживчого кредиту, як і додатки до нього, укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його умови. При цьому, позивачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність у неї реальної можливості ознайомитись з усіма умовами договору перед його підписанням. Посилання на висновки проведеного за її замовленням економічного дослідження не заслуговують на увагу, оскільки не являються допустимими доказами по справі, натомість надані відповідачем розрахунки процентів за кредитом, які наведені в графіку платежів відповідають Правилам бухгалтерського обліку, доходів і витрат банків України, в редакції, чинній на момент укладання договору.

Крім того, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсними з підстав ч.1 ст. 230 ЦК України, оскільки позивачем не надано доказів щодо введення її в оману працівниками банку під час укладення договору споживчого кредиту, позаяк перед його підписанням вона мала достатньо часу та можливості ознайомитися з його змістом, при бажанні висловити свої застереження, натомість власноручно його підписала.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Статтями 626-628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позичальник отримала наданий банком кредит та на протязі більше 8 років виконувала умови договору , сплачуючи кошти за користування ним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Такого правового висновку дійшов ВСУ при розгляді справи №6-1341цс/15, та який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування.

В даному випадку в додатку №2 та графіку платежів сторони встановили дати платежу, суми платежу за розрахунковий період у гривні, реальну процентну ставку, погашення основної суми кредиту та проценти за користування кредитом у валюті кредиту, а також абсолютне значення подорожчання кредиту в гривні.

Підписанням вказаних документів сторонами погоджено, що розрахунок реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту здійснюються в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на час складання цього графіку, у випадку зміни офіційного курсу НБУ автоматично коригується реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Колегія суддів вважає, що в кредитному договорі та додатках до нього міститься повна інформація стосовно умов кредитування, а отже відсутні правові підстави для визнання недійсними як договору про надання споживчого кредиту, так і договору іпотеки.

Крім того, заслуговує на увагу висновок суду щодо відповідності умов договору, в тому числі щодо порядку нарахування відсотків за користування кредитом, чинному законодавству, зокрема Правилам бухгалтерського обліку, доходів і витрат банків України, в редакції, чинній на момент укладання договору.

Так, п. 9.6 та 9.6.2 Згідно п. 9.6 та 9.6.2 кредитного договору, укладеного сторонами. відсотки за користування кредитом нараховуються щомісячно в останній робочий день по передостанній робочий день включно та сплачуються не пізніше 25 числа кожного місяця наступного за звітним для іноземної валют - на фактичний залишок на позичковому рахунку по методу «факт/360» із розрахунку фактичного числа днів у місяці і 360 днів у році відповідно до Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою правління НБУ від 18.06.2003 року № 255. Відповідно до п.9.6.3 вказаного договору в останній робочий день поточного року відсотки нараховуються по останній календарний день включно.

Проаналізувавши на предмет відповідності вимогам законодавства погоджений сторонами графік платежів та розрахунок нарахування процентів за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив в якості належного та допустимого доказу висновок економічного дослідження, вірно звернувши при цьому увагу на те, що проводячи дане дослідження самим експертом будь-які існуючи методики не використовувались, натомість обраховані нею приховані відсотки є результатом проведених нею математичних дій.

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо відсутності правових підстав для визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з веденням позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки будь-які докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує необхідність скасування рішення суду.

Так, не заслуговують на увагу твердження проте, що суд, не маючи спеціальних економічних знань, безпідставно відхилив в якості доказів висновки проведеного економічного дослідження та дав невірну правову оцінку поясненням експерта.

Відхиляючи зазначене твердження, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції зібраним по справі доказам правову оцінку надано згідно вимог ст.212 ЦПК України, позаяк жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення, оскільки суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, місцевий суд в достатній мірі мотивував підстави відхилення зазначених доказів.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апеляційної скарги щодо відсутності в графіку платежів докладного розписування сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом, оскільки зазначені графіки як додатки до кредитного договору містять необхідну інформацію з цього приводу та відповідають як умовам договору, так і загальним положенням Правил бухгалтерського обліку, доходів і витрат банків України.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

З оригіналом згідно.

С У Д Д І :