У Х В А Л А

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Українська національна стивідорна компанія», третя особа - генеральний директор товариства з обмеженою відповідальністю «Українська національна стивідорна компанія» МогильнийАнатолій Опанасович, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2002 року він працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Українська національна стивідорна компанія» (далі - ТОВ «УНСК») на посаді старшого стивідора оперативно-розпорядчого складу, проте 05 травня 2014 року був звільнений на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, вчинений 26 березня 2014 року.

Посилаючись на те, що його звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки прогул він не вчиняв, а звільнення відбулось без погодження з профспілковою організацією, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 05 травня 2014 року про його звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 квітня 2015 року рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року ухвалу апеляційного суду скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки звільнення позивача було проведено із дотримання вимог трудового законодавства, докази поважності причин вчинення ним прогулу відсутні та на звільнення останнього надані відповідні рішення профспілкових організацій.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що після звільнення ОСОБА_3 відповідач запросив у профспілкового органу згоду на його звільнення та отримав її, тому його звільнення проведено з дотриманням чинного трудового законодавства. При цьому зазначив, що відмова профспілкового органу у дачі згоди на звільнення позивача є необґрунтованою, тому перешкод для його звільнення немає.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє судове рішення апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вказав на нез'ясування апеляційним судом, чи було здійснено позивачем прогул та за яких обставин, з урахуванням заперечень останнього щодо нездійснення прогулу, не невстановлення поважності чи неповажності причин такого вчинку позивача, а також дотримання відповідачем вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України при звільненні позивача.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 315, 338 ЦПК України належним чином не виконав цю вказівку.

Судами встановлено, що з 2002 року ОСОБА_3 працював у ТОВ «УНСК» на посаді старшого стивідора оперативно-розпорядчого складу.

Наказом від 05 травня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений з посади старшого стивідора оперативно-розпорядчого складу ТОВ «УНСК» на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, вчинений 26 березня 2014 року.

Звільнення проведено на підставі доповідної записки від 27 березня 2014 року, складеної начальником відділу кадрів про відсутність ОСОБА_3 на роботі 26 березня 2014 року, письмове пояснення ОСОБА_3 від 28 березня 2014 року та відповіді ДП «Адміністрація морських портів України» про вхід/вихід з території порту ОСОБА_3 від 08 квітня 2014 року.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався, зокрема, на те, що його звільнення відбулось без згоди профспілкової організації, що є порушенням трудового законодавства.

Частина 1 ст. 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації, обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч. 2 ст. 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За аналогією правило ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених ч. 2 ст. 252 КЗпП України, ч. 2 ст. 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року № 6-163цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Рішенням профспілкової організації працівників морського транспорту ТОВ «УНСК» від 22 квітня 2014 року відмовлено в наданні згоди на звільнення позивача з мотивів недоведеності факту вчинення ним прогулу та відсутності об'єктивних підстав для такої відповідальності, виходячи з пояснень ОСОБА_3 та пояснювальної записки ОСОБА_5

Рішенням президії ради професійної спілки працівників водного господарства України від 23 квітня 2014 року також було відмовлено у наданні ТОВ «УНСК» згоди на звільнення ОСОБА_3

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про необгрунтованість вказаного рішення профспілкової організації та наявність у відповідача підстав для звільнення ОСОБА_3 без згоди профспілки з огляду на те, що в ході судового засідання встановлено, що пояснювальна записка ОСОБА_5 написана на прохання ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції не врахував того, що ТОВ «УНСК» мало право звільнити позивача лише за відсутності обґрунтування рішення профспілкового органу взагалі, а не з мотивів такої відмови і, тим більше, не досліджувати такі мотиви в судовому засіданні, оскільки вказане вище рішення профспілкової організації працівників морського транспорту ТОВ «УНСК» не є предметом судового розгляду у даній справі.

Крім того, апеляційний суд послався на те, що 24 листопада 2014 року профспілкова організація працівників морського транспорту ТОВ «УНСК» скасувала своє рішення від 23 квітня 2014 року та надала згоду на звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Проте, суд апеляційної інстанції не врахував того, що згода на звільнення працівника повинна надаватися профспілковим органом до моменту такого звільнення, а не після його звільнення.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська