Справа № 361/8295/15-ц
Провадження № 2/361/527/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 серпня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі головуючого судді Селезньової Т.В.

при секретарі Коваль А.В., Лустіній Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, третя особа Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, третя особа Орган опіки та піклування Броварська міська рада Київської області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, про визнання права власності на земельні ділянки,

встановив:

Позивач просить суд визнати недійсними договори купівлі продажу земельних ділянок, укладені між продавцем ОСОБА_3, що діяла від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, і покупцем ОСОБА_2, а саме: договір купівлі-продажу №1297 щодо продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:077:0022, договір купівлі-продажу №1298 щодо продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:014:0006 та договір купівлі-продажу №1299 щодо продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:077:0021. Дані договори купівлі-продажу позивач просить визнати недійсними з тих підстав, що договори укладені з порушеннями вимог закону щодо їх укладення, зокрема, з тих підстав, що земельні ділянки, належні малолітньому на праві власності, були відчужені без згоди Органу опіки та піклування, і з тих підстав, що дані договори укладені всупереч інтересам позивача, як кредитора, який своєчасно предявив вимоги до спадкоємця свого боржника ОСОБА_5, а вказані земельні ділянки, належні боржнику ОСОБА_5 і успадковані малолітнім ОСОБА_4, були відчужені матір,ю спадкоємця без його, кредитора, згоди, і за рахунок даного майна повинні бути задоволені його вимоги як кредитора спадкодавця; і в момент продажу вказаних земельних ділянок гроші, отримані від покупця продавцем ОСОБА_6, не були направлені на погашення вимог кредитора ОСОБА_1.

Також позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво № 18091796 про право власності на нерухоме майно, видане Реєстраційною службою Броварського МРУЮ Київської області 10.06.2015р. , на імя покупця ОСОБА_2, на земельну ділянку, кадастровий номер :01:014:0062, (обєднану з трьох куплених ОСОБА_2 земельних ділянок), з тих підстав, що договори купівлі-продажу, які були підставою видачі свідоцтва про право власності, є недійсними, і тому за даними договорами ніяких правових наслідків для покупця не наступило;

також позивач просить визнати за ним право власності на наведені вище три земельні ділянки, кадастрові номери :01:077:0022, :01:014:0006, :01:077:0021, з тих підстав, що попередній договір про купівлю-продаж вказаних земельних ділянок є укладеним і повністю ним виконаним, оскільки є повністю оплаченим, і даний факт встановлений судовим рішенням, що договори купівлі - продажу даних земельних ділянок є недійсними, що позивач з відповідачами не перебував у договірних відносинах, тому відповідно до ст.ст.387,388 ЦК України майно може бути витребуване позивачем від особи, у якої воно знаходиться, і з якою позивач не перебував у договірних відносинах, а також з урахуванням того, що він своєчасно заявив спадкодавцю вимогу укласти договір купівлі-продажу.

В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування позовних вимог пояснив, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 12.02.2008р. був укладений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, за яким у строк до 12.05.2008р. мав бути укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,43га у селі Пухівка по вул.Шевченка за ціною 200000 доларів США, за яким покупець мав здійснити попередню оплату у розмірі 8000доларів США, за внесеними доповненнями до даного попереднього договору від 16.06.2009р. сторони домовились укласти два договори купівлі-продажу двох земельних ділянок площею 0,18га і 0,25га, строк укладення договорів купівлі-продажу був визначений до 16.08.2008р. Він, ОСОБА_1, сплатив визначені попереднім договором грошові кошти в сумі 170000доларів США продавцю ОСОБА_5, що встановлено судовим рішенням (рішення Деснянського райсуду м. Києва від 19.03.2014р.), але продавець до визначеної дати укладення договорів помер; ОСОБА_1 як кредитор заявив вимогу до спадкоємців, подавши заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після ОСОБА_5, є малолітній ОСОБА_4, який успадкував вказані земельні ділянки, за які позивач повністю сплатив гроші спадкодавцю ОСОБА_5 , і вказані земельні ділянки з порушенням вимог закону , при відсутності згоди органу опіки, і з порушенням його прав як кредитора, були відчужені законним представником малолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_7 покупцю ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу, зазначеними вище. Вважає, що свідоцтво , видане на підставі даних трьох договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 є недійсним, оскільки видане на підставі недійсних догорів. Вважає, що є підстави для визнання саме за ним права власності на зазначені земельні ділянки, враховуючи, що попередній договір ним, позивачем, виконаний і гроші в рахунок купівлі земельних ділянок були ним передані продавцю ОСОБА_5, але договір не укладено через смерть вказаної особи. Тому вважає, що є підстави для визнання права власності на вказані земельні ділянки за ним.

Відповідач ОСОБА_6, що діє в інтересах і від імені малолітнього сина ОСОБА_4 (власника відчужених земельних ділянок), позов не визнала. В наданих представником письмових запереченнях і наданих представником відповідача в судовому засіданні пояснень, відповідач не оспорює того факту, що малолітній ОСОБА_4 успадкував від ОСОБА_5 вказані три земельні ділянки, і що у подальшому вона від імені сина продала ці земельні ділянки ОСОБА_2, і що гроші від продажу земельних ділянок вона не передавала ОСОБА_1 Невизнання позову відповідач мотивувала тим, що ні вона ні син не мають ніякого відношення до попереднього договору, укладеного ОСОБА_5 з позивачем, і що для них за даним попереднім договором не наступило ніяких зобовязань, в тому числі перед позивачем; що всі права та обовязки за попереднім договором припинились зі смертю сторони у тому договорі - ОСОБА_5; що не було вимог кредитора щодо сплати коштів - боргів спадкодавця, а якщо і були грошові борги спадкодавця, то це не означає набуття позивачем права власності на зазначене ним нерухоме майно; що ОСОБА_1 за вказаним ним договором не набув права власності на вказані земельні ділянки і відсутні законні підстави для визнання за ним права власності на ці земельні ділянки; до того ж в попередньому договорі зазначено іншу площу земельних ділянок - відмінну від тих, які успадковані ОСОБА_4 і продані ОСОБА_2 Договори купівлі-продажу з ОСОБА_2 нею укладені законно, і відсутні підстави для визнання їх недійсними; в тому числі була отримана згода органу опіки на відчуження земельних ділянок, належних малолітньому сину, крім того, позивач не є тою особою, яка може оспорювати договори з підстав відсутності згоди органу опіки.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. В письмових запереченнях і поясненнях у судовому засіданні, представник відповідача не оспорював того факту, що відповідач купив вказані земельні ділянки у ОСОБА_7 Невизнання позову відповідач мотивував тим, що продавець у договорах купівлі-продажу діяв законно, мав право відчужувати належне йому (успадковане) майно, що нотаріусом виконані всі необхідні дії і дотримано всі вимоги закону, перевірено наявність всіх необхідних для укладення договору документів, і відсутні підстави для визнання договорів недійсними, в тому числі і зазначені позивачем у даному позові; він набув дані земельні ділянки у власність з законних підстав, є добросовісним набувачем, свідоцтво про право власності видане йому законно, і відсутні підстави для визнання свідоцтва недійсним; що за попереднім договором між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у позивача не виникло права власності на земельні ділянки і не виникло підстав для передачі даних ділянок йому у власність; що всі права та обовязки за попереднім договором припинились зі смертю ОСОБА_5 як сторони у договорі; і що з даного попереднього договору у спадкоємця ОСОБА_4 і у його законного представника ОСОБА_7 не виникло ніяких зобовязань перед позивачем.

Третя особа Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області заперечень, пояснень не подав.

Третя особа Орган опіки та піклування Броварської міської ради просив справу розглянути у відсутність представника, самостійних вимог на предмет спору чи вимог в інтересах малолітнього ОСОБА_4Д, не заявив, вирішення спору залишив на розсуд суду.

Позивачем на підтвердження позовних вимог подано такі докази:

Договір купівлі-продажу від 27.12.2013р., посвідчений нотаріусом ОСОБА_8, реєстровий номер №1297, укладений між продавцем ОСОБА_3, що діяла як законний представник від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, і покупцем ОСОБА_2 За даним договором продана земельна ділянка, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Шевченка, площею 0,1999га, призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:077:0022. Згідно п.3 договору відчужувана земельна ділянка належить продавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6.02.2010р., виданого державним нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори ОСОБА_9, реєстровий номер 1-184, спадкова справа № 438/2009, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 13.11.2013р., та державного акта на право власності на земельну ділянку ЯА №229852, виданого Пухівською сільською радою 8.12.2004р. Згідно п.8 договору продавець гарантував, що земельна ділянка не продана, не відчужена у інший спосіб, відсутні на неї права у третіх осіб, в спорі не знаходиться та не має будь -яких обтяжень.

Договір купівлі-продажу від 27.12.2013р., посвідчений нотаріусом ОСОБА_8, реєстровий номер №1298, укладений між продавцем ОСОБА_3, що діяла як законний представник від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, і покупцем ОСОБА_2. За даним договором продана земельна ділянка, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Шевченка, площею 0,1324га, призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0006. Згідно п.3 договору відчужувана земельна ділянка належить продавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6.02.2010р., виданого державним нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори ОСОБА_9, реєстровий номер 1-184, спадкова справа № 438/2009, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 13.11.2013р., та державного акта на право власності на земельну ділянку ЯА №229852, виданого Пухівською сільською радою 8.12.2004р. Згідно п.8 договору продавець гарантував, що земельна ділянка не продана, не відчужена у інший спосіб, відсутні на неї права у третіх осіб, в спорі не знаходиться та не має будь -яких обтяжень.

Договір купівлі-продажу від 27.12.2013р., посвідчений нотаріусом ОСОБА_8, реєстровий номер №1299, укладений між продавцем ОСОБА_3, що діяла як законний представник від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, і покупцем ОСОБА_2. За даним договором продана земельна ділянка, що розташована за адресою Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Шевченка, площею 0,1000га, призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:077:0021. Згідно п.3 договору відчужувана земельна ділянка належить продавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6.02.2010р., виданого державним нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори ОСОБА_9, реєстровий номер 1-184, спадкова справа № 438/2009, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 13.11.2013р., та державного акта на право власності на земельну ділянку ЯБ №139877, виданого Пухівською сільською радою 2.11.2004р. Згідно п.8 договору продавець гарантував, що земельна ділянка не продана, не відчужена у інший спосіб, відсутні на неї права у третіх осіб, в спорі не знаходиться та не має будь - яких обтяжень.

З ОСОБА_9 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, видно, що на підставі даних договорів купівлі-продажу зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказані земельні ділянки, кадастрові номери :01:077:0022, :01:077:0021, :01:014:0006, дата внесення відомостей до реєстру 23.12.2013р.

З Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на дату формування відомостей 6.11.2015р., видно, що 18.02.2014р. внесено до реєстру відомості про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,4323га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0062, підстава: Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер 18091796, видане 21.02.2014р. Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області; відомості про реєстрацію обтяжень відсутні.

Оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно суду не надано і не заявлено клопотань про його витребування. Разом з тим, відповідач не заперечує наявність виданого йому Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 21.02.2014р. свідоцтва про право власності на нерухоме майно - на земельну ділянку, яка була обєднана в одну з трьох земельних ділянок, куплених ним за оспорюваними позивачем трьома договорами купівлі-продажу від 27.12.2013р.

Згідно наданого позивачем нотаріально посвідченого Попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.02.2008р., укладеного між ОСОБА_5 (продавець) і ОСОБА_1 (покупець),сторони домовились, що, п.1- продавець у строк до 12.05.2008р. зобовязується передати у власність покупця за договором купівлі-продажу , а покупець зобовязується прийняти і оплатити земельну ділянку площею 0,43 га, розташовану в с. Пухівка Броварського району Київської області, по вул.Шевченка. Згідно п.2- продавець зобовязався підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення основного договору, зокрема, отримати державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку; згідно п.3- сторони домовились про ціну продажу- еквівалент 200000доларів США. Згідно п.4 попереднього договору- при його укладенні покупець сплачує продавцю передплату у вигляді авансу готівкою в розмірі 40400грн. (еквівалент 8000доларів США). Згідно п.7- у випадку відмови продавця від продажу без поважної причини продавець повертає покупцеві суму одержаного авансу і сплачує штраф. Згідно п.9- зобовязання про укладення договору купівлі-продажу , встановлене попереднім договором, припиняється, якщо жодна із сторін не звернеться до другої сторони з пропозицією про підписання договору купівлі-продажу протягом 3 днів з дати, зазначеної у п.1.

Згідно наданого позивачем нотаріально посвідченого Договору про внесення змін до Попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.06.2009р., укладеного між ОСОБА_5 (продавець) і ОСОБА_1 (покупець), сторони внесли зміни до п.1 попереднього договору щодо строку укладення договору купівлі-продажу до 16.08.2009р., а також зміни до п.1 та п.2 щодо предмету договору - яким уточнено земельну ділянку площею 0,43га, з яких 0,18га для ведення особистого селянського господарства, і 0,25га- для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за тою самою адресою.

Суду також представлено Розпорядження №982 від 17.12.2013р. Броварської райдержадміністрації за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 , даним Розпорядженням надано дозвіл на укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,1999га, 0,1324га, 0,1000га, цільове призначення для ведення ОСГ, за адресою Броварський район, с. Пухівка, вул. Шевченка, від імені її малолітнього сина ОСОБА_4, 9.12.2004р.н., які належать йому на праві власності.

Крім того, встановлено, що позивач раніше звертався до суду з приводу спору, що виник з даного попереднього договору. Зокрема є такі судові рішення:

Рішення Апеляційного суду Київської області від 20.10.2010р. , яким скасовано рішення Броварського міськрайонного суду від 12.07.2010р., і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, Управління Держкомзему у Броварському районі Київської області, ДП «Центр ДЗК», про стягнення авансу, звернення стягнення на майно, визнання права власності. Дане рішення набрало законної сили; ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних прав від 24.01.2011р. відмовлено у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою на дане рішення Апеляційного суду Київської області.

Зі змісту даного рішення апеляційного суду (від 20.10.2010р.) видно, що позивач ОСОБА_1 просив стягнути з спадкоємця і його законного представника аванс за попереднім договором, укладеним 12.02.2008р. з ОСОБА_5 з наступними змінами до нього, - тобто за тим самим попереднім договором, на якому базується звернення позивача з позовом у даній цивільній справі, яка розглядається; також з рішення видно, що позивач ОСОБА_1 просив звернути стягнення на майно і визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 0,43га, в порядку звернення на них стягнення, - тобто на ті самі земельні ділянки, стосовно яких позивачем заявлено вимоги і в даній цивільній справі, яка розглядається. Як видно з даного рішення апеляційного суду, позивач просив стягнути з спадкоємця (і законного представника неповнолітнього спадкоємця) на його користь аванс, сплачений ним продавцю ОСОБА_5 (спадкодавцю), звернути стягнення на вказані земельні ділянки - обєкти продажу за попереднім договором, і в порядку звернення стягнення на майно визнати за ним право власності на це нерухоме майно на зазначені земельні ділянки.

Таким чином існує судове рішення, що набрало законної сили, у спорі, в тому числі і між тими самими сторонами, та про той самий предмет. Але, як видно з підстав, за якими було предявлено ОСОБА_1 той позов, і за якими розглянута цивільна справа, а також як видно з підстав, за якими позивач ОСОБА_1 предявив новий позов (у даній цивільній справі, що розглядається), - позовні вимоги заявлені ним зараз з інших підстав. Тому новий поданий позов підлягає розгляду по суті, і відсутні підстави , передбачені ст.205 ЦПК України, для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог (щодо визнання права власності на земельні ділянки). Разом з тим, обставини, встановлені судом при розгляді зазначеної цивільної справи, в частині спору між тими самими сторонами, щодо правовідносин між якими дані обставини судом встановлені, не підлягають додатковому доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК і вважаються встановленими, та приймаються судом до уваги.

З мотивувальної частини даного рішення апеляційного суду видно, що відмовляючи у позові, суд виходив з того, що згідно ст.635 ЦК України сторона попереднього договору може вимагати він іншої сторони попереднього договору, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, тільки відшкодування збитків, завданих простроченням укладення основного договору, а згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості успадкованого майна, шляхом одноразового платежу, і лише у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. У даному рішенні апеляційний суд зробив висновок, що позивачем не надано суду достовірних доказів на підтвердження факту передачі ним коштів за спірну земельну ділянку; що відсутні правові підстави для визнання встановленим факту сплати позивачем вартості спірних земельних ділянок, а доказів заподіяння йому інших збитків, завданих простроченням укладення основного договору, не надано; і що відсутні правові підстави для звернення стягнення на спадкове майно.

Також є Рішення Апеляційного суду м. Києва від 3.04.2012р., яким було скасовано Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2011р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про визнання попереднього договору оплаченим; даним рішенням апеляційного суду ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову (до ОСОБА_10) про визнання попереднього договору оплаченим.

Також є рішення Деснянського районного суду м.Києва від 19.03.2014р., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, про визнання правочину оплаченим та виконаним. Даним рішенням у позові про визнання попереднього договору про умалення договору купівлі-продажу земельної ділянки , укладеного 12.02.2008р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_1, посвідченого нотаріусом ОСОБА_11 за реєстровим номером 1081, із змінами до нього від 12.08.2008р. та 13.02.2009р.- оплаченим в розмірі 170000доларів США та невиконаним, ОСОБА_1 було відмовлено.

На дане рішення позивач посилається як на доказ доведеності факту передачі ним ОСОБА_5 170000долдарів США за даним попереднім договором зі змінами. В даному рішенні здійсно зазанено. Що з аналізу наданих доказів суд дійшов висновку про доведеність позивачем факут спит ним в повному обсязі грошових коштів в розмірі 170000доарів за попередні оголвром від 12.02.2008р. зі змінами від 14.05.2008р., 12.028.2008р., 13.02.2009р, укладеними між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 Також в рішенні зазначено, що суд становив, що основний договір купівлі-продажу не був укладений з причини смерті ОСОБА_5 Підставою для відмови у позові судом у даному рішенні зазначено те, що позивач обрав спосіб захисту, не передбачений ні договором, ні законом, зокрема ст.16 ЦК України.

Виходячи з сукупності наданих доказів і з аналізу закону, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків:

Згідно ст. 328 ЦК - Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до змісту ст. 319 ЦК - власнику належить сукупність права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд і в тому числі право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.125 ЗК України - право власності на земельну ділянку набувається з моменту реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК - право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст.6 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (Закон про реєстрацію) - будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Згідно ч.1 ст.18 даного Закону - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається у визначених у даній статті випадках, перерахованих в пп.1-8 та інших випадках, передбачених законом, зокрема на підстав договору .

Згідно ст. 19 даного Закону - державна реєстрація прав здійснюється на підставі, зокрема: п.1- договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.3 ст. 640 ЦК України - договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (Редакція чинна з 1.01.2013р.).

Згідно ч.3 ст.334 ЦК України - право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. (В редакції ст.640 та 334 ЦК України, що діяла станом на час укладення позивачем і ОСОБА_5 попереднього договору і на час, визначений сторони даного договору для укладення основного договору купівлі-продажу, державній реєстрації підлягав договір (правочин), який вважався укладеним з моменту такої реєстрації.)

Згідно ч.1 ст. 655 ЦК - За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 658 ЦК - право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою статі 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства; відповідно до ч.2 ст.203 ЦК - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; відповідно до ч.3 ст203 ЦК - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановлено, що між відповідачами укладено три договори купівлі-продажу земельних ділянок. Продавцем у даних договорах була законний представник малолітнього власника майна відповідачка ОСОБА_3, що діяла від імені свого сина ОСОБА_4 ОСОБА_8 дії законного представника є правомірними і вона є такою особою, яка мала право укладати вказані договори.

Договори купівлі-продажу відповідають вимогам закону щодо їх форми і нотаріального посвідчення, зі змісту договорів видно, що сторони, укладаючи договори, досягли згоди відносно всіх істотних умов, що стосуються даного виду договорів.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, суд не виявив порушень закону і невідповідностей вимогам закону, що предявляються до даного виду договорів.

Дані договори відповідають, зокрема, вимогам, передбаченим ст.203 ЦК України.

Щодо підстав визнання даних договорів недійсними, зазначених позивачем, то суд робить такі висновки:

Встановлено, що на укладення договорів про відчуження нерухомого майна, належного малолітньому, була надана згода органом опіки та піклування - це видно з наданого Розпорядження органу опіки, і крім того, з тексту договорів купівлі-продажу також видно, що при їх укладенні нотаріусом даний факт перевірявся, з,ясовувався, і вказана згода Органу опіки існувала та був врахована нотаріусом при посвідченні договорів. Ствердження позивача про відсутність згоди органу опіки на відчуження майна малолітнього спростована наданими доказами.

Таким чином відсутня та обставина - на яку посилається позивач як на підставу для визнання договорів недійсними, передбачена в ст.224 ЦК України.

Друга підстава, за якою позивач просить визнати договори недійсними, це те, що позивач предявив вимогу до спадкоємця як кредитор спадкодавця, і при укладенні договорів купівлі-продажу гроші від продажу не були перераховані йому на виконання його вимоги як кредитора.

Враховуючи презумпцію дійсності і правомірності договору, передбачену ст.204 ЦК, і те, що передбачені законом підстави для визнання договору недійсним є вичерпними, - то слід дійти висновку, що вказана позивачем обставина законом не передбачена у якості підстави для визнання укладеного договору недійсним.

Тому суд, в межах заявлених позовних вимог- не вбачає підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, укладених між першим і другим відповідачами. Тому в цій частині у позові слід відмовити.

Укладені договори є дійсними, і тому з них для його сторін виникли певні права та обовязки, зокрема, для покупця виникли права, повязані з набуттям майна у власність. Дане право власності покупцем було зареєстроване у відповідності до вимог закону щодо державної реєстрації. У другого відповідача на підставі даних договорів купівлі-продажу виникло право власності на вказані три земельні ділянки.

Свідоцтво, яке позивач просить визнати недійсним, було видане другому відповідачу (набувачу майна) на підставі договорів купівлі-продажу, що відповідає вимогам закону. Той факт, що за договорами купівлі-продажу покупцем було придбано три земельні ділянки, а свідоцтво видане одне і на одну земельну ділянку, не є підставою для визнання свідоцтва недійсним. При цьому суд враховує, що новоствореним обєктом нерухомості, на який видано свідоцтво є земельна ділянка, сформована з трьох земельних ділянок, які були предметами купівлі-продажу за вказаними трьома договорами, що не є порушенням вимог закону.

Суд, в межах заявлених позовних вимог, не вбачає підстав для визнання даного свідоцтва недійсним і для його скасування. Таким чином, у позові в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на вказані три земельні ділянки, то суд дійшов таких висновків:

Позивач просить визнати за ним право власності на вказані три земельні ділянки також і з тих підстав, що: 1). він виконав повністю попередній договір і оплатив його, тому набув право власності на вказані земельні ділянки; 2). він заявив як кредитор вимогу спадкоємцю; 3). він має право витребувати у набувача майна, належне йому, в порядку віндикаційного позову - тобто з підстав, передбачених ст.387 , 388 ЦК України.

За змістом ст.1281 ЦК кредиторові спадкодавця належить протягом встановленого законом строку предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від строку настання вимоги. Кредитор, який не предявив вимоги до спадкоємців у встановлені строки, позбавляється права вимоги.

За змістом ст.1282 ЦК спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

За змістом ст.1218, ст.1219, ст.ст.1226-1232, ст.608 ЦК України - підлягають спадкуванню майнові права та обовязки , які мав спадкодавець, зокрема, обовязок відшкодувати завдану спадкодавцем шкоду (в межах вартості отриманого у спадщину майна). Не підлягають спадкуванню , зокрема, зобовязання, повязані з особою.

Згідно ст.635 ЦК України попереднім договором є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

З аналізу даних норм закону слід дійти висновку, що закон не передбачає переходу до спадкоємця в порядку спадкування зобовязання укласти основний договір, передбачений попереднім договором, укладеним спадкодавцем. Також з аналізу даних вимог закону слід дійти висновку, що закон не передбачає такого наслідку неукладення основного договору (з будь-яких причин) як визнання основного договору укладеним. Попередній договір не замінює собою основного договору, не породжує при будь-яких обставинах - переходу прав та обовязків , які мають виникнути на підставі основного договору, зокрема, попередній договір не може мати своїм наслідком перехід (припинення і виникнення) права власності на майно, яке було б предметом відчуження за основним договором. Тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на вказане майно - земельні ділянки, незалежно від того, чи сплачував позивач на підставі попереднього договору другій стороні у договорі (власнику майна) грошові кошти. Для захисту порушених прав від невиконання другою стороною зобовязань за попереднім договором законом передбачені інші способи. А згідно ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, і спосіб захисту своїх прав обирає безпосередньо позивач.

Щодо посилань позивача на ст. 387,388 ЦК України яку на підставу для визнання за ним права власності, то суд не погоджується з позивачем у такому тлумаченні норм закону, що регулюють спірні правовідносини. Розглядаючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що договори по відчуженню даних земельних ділянок є правомірними і дійсними, оскільки їх недійсність не встановлена прямо у законі і вони не визнані судом недійсними. Другий відповідач набув дане майно у власність з законних підстав (за дійсними правочинами) і став та є на даний час єдиним законним власником даного майна. Витребувати майно від добросовісного набувача може власник або особа, що має відповідні речові майна на вказане майно, і при умові, що таке майно вибуло з володіння цієї особи, що означає, що вказане майно перебувало у володінні особи до того, як перейшло до добросовісного або недобросовісного набувача такого майна. У даному ж випадку позивач не є і не був власником майна, і не набув на дане майно відповідного речового права, яке б давало йому підстави і права витребувати таке майно від іншої особи на свою користь. Тому вимоги позивача не є по суті віндикаційними вимогами (вимогами про повернення майна і відновлення права, що вже існувало у даної особи). Тобто дане майно не вибувало з законного володіння позивача і тим більше не перебувало у власності позивача. Тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на вказані земельні ділянки в порядку витребування ділянок від відповідача.

Таким чином, розглядаючи справу у межах заявлених вимог і виходячи з наданих доказів, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.125, 126 ЗК України, ст.18 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.328,334, 203, 204, 215, 635 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р., ст.ст.10, 11, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, про визнання права власності на земельні ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками процесу протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Т.В. Селезньова