Справа № 357/349/16-ц Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/3678/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 08.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 листопада 2014 року у м. Білій Церкві сталася дорожньо-транспортна (далі ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2015 року винним у ДТП визнано ОСОБА_2 Позивач зазначав, що згідно з полісом №АІ/4042122 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 лютого 2014 року автомобіль НОМЕР_1 був застрахований у ПрАТ «Київський страховий дім». Про настання ДТП ОСОБА_2 повідомив позивача. 18 грудня 2014 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, яке йому було виплачено позивачем 24 грудня 2014 року у розмірі 37 000 грн.

Позивач вказував, що відповідно до пункту 38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі здійснення страховиком відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж зазначено договором страхування, то особа відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Зазначав, що згідно з посвідченням водія, водійський стаж ОСОБА_2 обчислюється з 15 жовтня 2014 року та становить менше 3-х років, а відповідно до розділу 8 полісу №АІ/4042122 «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/ або водійський стаж страхувальника менше 3-х років. Відповідач має стаж менше 3-х років під час використання забезпеченого транспортного засобу, а тому позивач вважає, що застосуванню підлягало більше значення коригуючого коефіцієнту, ніж визначено договором страхування.

З урахуванням наведеного, ПрАТ «Київський страховий дім» в порядку регресу просило стягнути з відповідача на свою користь 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 18 500 грн. на підставі пункту 38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісу №АІ/4042122.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року в позові ПрАТ «Київський страховий дім»відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Київський страховий дім» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2014 року між сторонами укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/4042122), за умовами якого був застрахований автомобіль НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 Строк дії договору з 02 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року.

28 листопада 2014 року у м. Білій Церкві сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_5

Згідно з постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України, ДТП сталася з вини останнього.

Внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_4зазнав матеріальної шкоди, у звязку з чим він 18 грудня 2014 року звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Зазначена подія була визнана страховим випадком, про що було складено страховий акт №712-1582/1 від 23 грудня 2014 року, на підставі якого ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 37 000 грн. згідно платіжного доручення №4252 від 24 грудня 2014 року.

Як вбачається з пункту 8 полісу №АІ/4042122 «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/ або водійський стаж страхувальника менше 3-х років.

По справі встановлено, що посвідчення водія ОСОБА_2 видане 15 жовтня 2014 року.

Тобто, на час ДТП водійський стаж ОСОБА_2 становив менше 3-х років.

Зі змісту позову вбачається, що ПрАТ «Київський страховий дім» в порядку регресу просило стягнути з відповідача на свою користь 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 18 500 грн. на підставі пункту 38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посилаючись на те, що водійський стаж ОСОБА_2 обчислюється з 15 жовтня 2014 року та становить менше 3-х років, а відповідно до розділу 8 полісу №АІ/4042122 «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/ або водійський стаж страхувальника менше 3-х років. Оскільки відповідач має стаж менше 3-х років під час використання забезпеченого транспортного засобу, то позивач вважає, що застосуванню підлягало більше значення коригуючого коефіцієнту, ніж визначено договором страхування.

Відповідно до пункту 38-1.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що пунктом 38-1.1 статті 38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обовязку особи, яка відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у разі, якщо її водійський стаж менший, ніж визначено договором страхування.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний правочин є підставою виникнення та підтвердженням наявності цивільних прав та обов`язків (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

З огляду на положення ч. 2 ст. 11, ст. 204 ЦК України, якщо договір укладений і не визнаний недійсним, то обумовлені ним правові наслідки мають юридичну силу.

З полісу №АІ/4042122 вбачається, що у пункті 9 (коригуючі коефіцієнти, що застосовуються для розрахунку розміру страхового відшкодування) не встановлено коригуючих коефіцієнтів, що застосовуються для розрахунку розміру страхового платежу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання позивача на те, що коригуючий коефіцієнт, який використовується до осіб, які мають водійський стаж менше 3-х років, застосовано згідно полісу №АІ/4042122, не відповідають умовам цього полісу.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ПрАТ «Київський страховий дім» про стягнення страхового відшкодування.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що умова застосування коригуючих коефіцієнтів при укладенні договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачена «Інструкцією про порядок заповнення бланку поліса договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зразка 2011 року та «Положенням про особливості укладання договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не заслуговують на увагу з таких підстав.

По справі встановлено, що укладений між сторонами договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є чинним та не визнаний судом недійсним, а тому з огляду на положення ч. 2 ст. 11 та ст. 204 ЦК України обумовлені цим договором правові наслідки, зокрема, не застосування коригуючих коефіцієнтів, мають юридичну силу.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та наведених вище висновків суду не спростовують.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді