АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 620/604/15-ц Головуючий суддя І інстанції Огієнко Д. В.
Провадження № 22-ц/790/370/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича на заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування,-

ВСТАНОВИЛА:

05.08.2015р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2007р. на підставі договору оренди землі № 487 від 28.04.2007 р., який було зареєстровано 15.10.2009р., ТОВ «ПРОФАГРО» обробляється земельна ділянка розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, яка належить позивачу на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Договір укладено строком на 5 років, термін дії якого закінчився у 2014р., враховуючи дату реєстрації. Позивач у 2015 р. вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізнався про те, що існує додаткова угода від 31.10.2011р. до договору оренди землі в якій міститься відмітка про її нібито державну реєстрацію у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14.03.2012р. за № 01610, екземпляр якої позивачу не надавався та не підписувався ним.

Тому, позивач звернувся до суду з вимогами витребувати із незаконного користування ТОВ «ПРОФАГРО» належну позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні до суду з позовом.

20.08.2015р. по справі було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. За заявою представника відповідача Панаріна М.М. від 21.09.2015р. ухвалою суду від 06.10.2015р. заочне рішення від 20.08.2015р. скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти постановлення по справі повторного заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не надав.

22 жовтня 2015 року постановлено повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області, яким позовні вимоги було повністю задоволено.

Не погоджуючись із заочним рішенням представник ТОВ «Профагро» - Панарін М.М. в апеляційній скарзі просить скасувати повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22.10.2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, витрати по сплаті судового збору, сплачені відповідачем під час розгляду цивільної справи, покласти на позивача, посилався на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Крім того районним судом не розглянуто клопотання про витребування доказів, зареєстрованого належним додаткового договору оренди спірної земельної ділянки, самостійно отримати який відповідач не мав змоги внаслідок вилучення цих документів органами досудового слідства.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах розглянутого позову та доводів апеляційної скарги матеріали справи, а також відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України подані відповідачем на обґрунтування доводів скарги додаткові документи, які він не міг з поважних причин вчасно подати до районного суду, вважає за необхідне скаргу задовольнити з наступних підстав.

Сторони були завчасно повідомлені про розгляд справи, однак двічі не з?явилися без поважних причин і тому справа відповідно до ст. 305 ЦПК України була переглянута апеляційним судом за їх відсутності. Колегія суддів також зважає на те, що з урахуванням завчасного повідомлення про судове засідання, представник позивача мав реальну можливість скористатися своїм процесуальним правом для ознайомлення з матеріалами справи і тому клопотання від 25 листопада 2015р. про перенесення розгляду справи з цих мотивів, з урахуванням того, що він без зазначення причин так і не скористався своїм правом, а 16 грудня 2015 року знову наполягав на відкладенні розгляду справи з посиланням на необхідність ознайомлення з матеріалами справи, - необхідно розцінювати, як зловживання правом, спрямоване на затягування розгляду справи понад розумні строки.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності позивача на землю.

З наданої відповідачем копії додаткової угоди до договору оренди, яку укладено 15.10.2011р. вбачається, що ця додаткова угода зареєстрована 14 березня 2012р. під № 01750, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

З листа РС Зачепилівського РУЮ Харківської області від 28.10.2015р. №775/03.№ вбачається, що реєстраційні дії щодо державної реєстрації додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди землі, який раніше було укладено між позивачем та відповідачем, не проводились.

Задовольняючи позов відповідно до ст. 1212 ЦК України, районний суд виходив з того, що право позивача на землю є порушеним відповідачем, який не довів правомірності своїх дій щодо використання земельної ділянки позивача.

Згідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Застосовуючи вказану норму права районний суд виходив з того, що відповідач продовжує використання земельної ділянки, а запис у додатковій угоді про продовження терміну дії договору оренди землі є не чинним, так як не виконано дії по його обов'язковому внесенню в Державний реєстр, що свідчить про відсутність державної реєстрації права оренди землі відповідачем у порядку, встановленому законом, тобто про користування землею позивача без достатніх правових підстав. Тому, суд вважав, що право позивачів на землю є порушеним відповідачем, який не довів правомірності своїх дій щодо використання земельної ділянки, яка належить позивачу.

Однак такі висновки районного суду не відповідають встановленим обставинам справи та наступним нормам матеріального права, які підлягали районним судом до застосування.

Відповідно до частини п'ятої статті 126 ЗК України (у редакції до 01 січня 2013 року, яка діяла на день виникнення спірних правовідносин) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону.

Згідно до ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту

державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції до 01січня 2013 р., яка діяла на день виникнення спірних правовідносин, договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація проводиться у встановленому законом порядку.

За ст. 6 Закону «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим Законом та іншими законами України і договором оренди землі.

Законом України від 11 лютого 2010 року№ 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», з 01 січня 2013 року статті 18 та 20 Закону «Про оренду землі» були виключені, а ст. 6 цього Закону доповнена ч. 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VІ встановлено, що до 1 січня 2012 року, (9 грудня 2011 року дію вказаної норми продовжено до 1 січня 2013 року), державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Статтею 126 ЗК України порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також був встановлений з 01 січня 2013 року.

Посилаючись на відповідь РС Зачепилівського РУЮ Харківської області від 28.10.2015р. №775/03.№ про відсутність державної реєстрації додаткового договору оренди спірної земельної ділянки, суд не взяв до уваги, що відповідно до вказаних нормативних актів оформлення договору оренди землі, належним державним реєстратором додаткової угоди від 15 жовтня 2011 року до договору оренди землі № 187 від 20 квітня 2007 року на день її реєстрації, 14 березня 2012 року залишався територіальними органами земельних ресурсів - Зачепилівський Відділ Деркомзему Харківської області, тому вказана відповідь відповідно до ст. 59 ЦПК України не є допустимим доказом і з цих підстав районний суд не повинний був брати такий доказ до уваги.

На день реєстрації додаткової угоди відповідно до пунктів 13-6, 13-2 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 (втратив чинність з 01 січня 2013 року на підставі Постанови КМ України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»), державна реєстрація земельної ділянки здійснювалася територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням на підставі заяви набувача права на земельну ділянку.

Тому районний суд безпідставно вважав, що додатковий договір до договору оренди не був належним чином зареєстрований.

Внаслідок цього районний суд не з'ясував, що наявна в матеріалах справи додаткова угода до договору оренди землі від 17 жовтня 2009 року була укладена 15 жовтня 2011 року, зареєстрована 14 березня 2012 року, під час дії цього договору оренди, внаслідок чого строк дії договору оренди становить 5 років з моменту набрання чинності додаткової угоди, тобто він діє на протязі п?яти років після підписання додаткової угоди, і тому на день ухвалення оскарженого рішення районного суду строк дії договору оренди ще не сплив, що виключають підстави для застосування районним судом вказаної норми ст. 1212 ЦК України (а.с. 34-36).

За ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, якщо при цьому не відбулося передбачене ст. 33 цього ж Закону поновлення його дії.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язок проведення державної реєстрації на підставі відповідних документів покладений на державного реєстратора.

Відповідно до положень Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом МЮ України від 14.12.2012 року за № 1844/5, затвердженого в МЮ України 18 грудня 2012 року за № 2102/22414 відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв (запитів) на отримання інформації з Державного реєстру прав.

Перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.

Тобто, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачений обов'язок орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які вже були зареєстровані в установленому законом порядку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази доводів позову про те, що позивач не підписував додаткову угоду до договору оренди землі, позовних вимог про визнання з цих підстав додаткової угоди недійсною по справі також не заявлялося.

Таким чином, оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи стосовно продовження дії договору оренди; висновки суду про безпідставність користування відповідачем спірною земельною ділянкою позивача не відповідають обставинам справи; суд порушив та неправильно застосував норми цивільного матеріального права, тому з передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення районного суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені відповідачем судові витрати при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - Панаріна Михайла Михайловича - задовольнити.

Заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» понесені судові витрати у вигляді 535 грн. 92 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: