Справа № 573/859/16-ц
Номер провадження 2/573/344/16
РІШЕННЯ

іменем України

30 травня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.

за участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

04 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 13 травня 1997 року померла її мати, ОСОБА_2. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 4,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кальченківської сільської ради. За життя мати склала заповіт, яким заповла їй все своє майно. ОСОБА_1 прийняла спадщину після матері, однак оформити її не має можливості у звязку із втратою правовстановлюючого документу на вказані земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 червня 1997 року матері, ОСОБА_2, право власності на земельну частку (пай), площею 4,14 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №004643 від 09 квітня 1996 року, виданим на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 05 квітня 1996 року №106.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 21).

Представник позивачки за довіреністю ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 26).

Представник відповідача Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а. с. 22).

Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори ОСОБА_4 надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 19).

У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після померлої 13 червня 1997 року ОСОБА_2 слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час.

Згідно з частиною першою статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що матірю позивачки була ОСОБА_5, що підтверджується посвідкою про народження №2072594 (а. с. 6).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-БП №007719 остання померла 13 червня 1997 року. (а. с. 4).

У відповідності до заповіту, посвідченого секретарем Кальченківської сільської ради 14 грудня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за №260, ОСОБА_2 заповіла все своє майно доньці, ОСОБА_1 позивачці у справі (а. с. 10).

З довідки Кальченківської сільської ради вбачається, що ОСОБА_2 до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт від імені останньої посвідчувався Кальченківською сільською радою 14 грудня 1994 року, зареєстрований в реєстрі за номером 260 на користь доньки ОСОБА_1 Вказаний заповіт не відмінявся та не змінювався. На день смерті ОСОБА_2 проживала зі соєю донькою ОСОБА_1 та разом вели господарство. Донька померлої протягом шести місяців розпоряджалася майном і особистими речами померлої і фактично прийняла спадщину (а. с. 9-10).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ №004643 від 09 квітня 1996 року, виданого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 05 квітня 1996 року №106, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №532, ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 8).

Вказаний сертифікат на імя ОСОБА_2 втрачений, що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 25).

У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10 травня 2016 року спадкова справа після померлої 13 червня 1997 року ОСОБА_2 не заведена (а. с. 20).

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України).

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на земельну на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом серії СМ №004643 від 09 квітня 1996 року, виданим на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 05 квітня 1996 року №106, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №532, в порядку спадкування за заповітом після померлої 13 червня 1997 року матері, ОСОБА_2. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою сертифіката.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 527, 534, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. ст. 316, 328, 373, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, 1268, п. 4 Перехідних положень ЦК України 2003 року, ст. 81, п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 Савичною в порядку спадкування за заповітом після матері ОСОБА_2, яка померла 13 червня 1997 року, право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №004643 від 09 квітня 1996 року, виданим на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 05 квітня 1996 року №106, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №532.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: