__________________________________________________________________
Справа № 433/2930/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.16

11.02.2016 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

при секретарі Бєдусенко Ю.І.,

за участю прокурора - Бондарева С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом прокурора Троїцького району Луганської області в інтересах держави до Троїцької селищної ради Луганської області та ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та договору встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 жовтня 2014 року було прийнято рішенням 61 сесії Троїцької селищної ради VI скликання № 61/22 «Про затвердження проекту землеустрою», пунктом 1 якого затверджено проект землеустрою щодо впорядкування частини території населеного пункту та формування окремої земельної ділянки площею 30 м. кв., кадастровий номер НОМЕР_1 територіальній громаді смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області за адресою: АДРЕСА_1, розроблений ФОП ОСОБА_2 та п. 3 вказаного рішення передано із земель комунальної власності для розміщення тимчасової споруди ОСОБА_1 вказану земельну ділянку. На підставі вищевказаного рішення, між Троїцькою селищною радою та ОСОБА_1 28 жовтня 2014 року укладено договір встановлення земельного сервітуту б/н із терміном дії до 31 грудня 2019 року. Відповідно до інформації Держземагенства в Троїцькому районі Луганської області від 27 серпня 2015 року № 06-01/0097 вартість земельної ділянки складає 2 793, 53 грн. На думку позивача п. 4 наведеного рішення Троїцької селищної ради і договір про встановлення земельного сервітуту є незаконними та такими, що суперечать Конституції України і чинному законодавству, а тому підлягають скасуванню, просить зобов'язати ОСОБА_1 звільнити та повернути до земель Троїцької селищної ради відповідну земельну ділянку.

Прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Від Троїцької селищної ради Луганської області заперечень на позовні вимоги до суду не надходило.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, 28 жовтня 2014 року було прийнято рішенням 61 сесії Троїцької селищної ради VI скликання № 61/22 «Про затвердження проекту землеустрою», пунктом 1 якого затверджено проект землеустрою щодо впорядкування частини території населеного пункту та формування окремої земельної ділянки площею 30 м. кв., кадастровий номер НОМЕР_1 територіальній громаді смт. Троїцьке Троїцького району Луганської області за адресою: АДРЕСА_1, розроблений ФОП ОСОБА_2 та п. 3 вказаного рішення передано із земель комунальної власності для розміщення тимчасової споруди ОСОБА_1 вказану земельну ділянку.

На підставі вищевказаного рішення, між Троїцькою селищною радою та ОСОБА_1 28 жовтня 2014 року укладено договір встановлення земельного сервітуту б/н із терміном дії до 31 грудня 2019 року.

Відповідно до інформації Держземагенства в Троїцькому районі Луганської області від 27 серпня 2015 року № 06-01/0097 вартість земельної ділянки складає 2 793, 53 грн.

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад.

Статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю: у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно зі ст.98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Статтею 99 Земельного кодексу України зазначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої па сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути.

Згідно з ч.1 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст.402 ЦК України договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому, під земельним сервітутом, згідно із ст.ст. 403, 404 ЦК України, розуміється право користування чужою земельною ділянкою, яке полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За сі. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності.

Таким чином, з огляду на положення ст.93 ЗК України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», фактично сторонами було підписано не договір земельного сервітуту, а договір оренди земельної ділянки, тобто, в розумінні ст.235 ЦК України, вчинено удаваний правочин.

Системний аналіз зазначених правових норм, зміст оскаржуваного рішення, свідчить про те, що сервітут не відноситься до документів, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, яке б надавало право на забудову території. Сервітут передбачає обмежене використання земельної ділянки для тимчасових заходів. При цьому, природа земельного сервітуту, охоплюється такими ознаками. По-перше, відносини земельного сервітуту передбачають наявність двох, як правило суміжних земельних ділянок, з яких одна (обслуговуюча) обслуговує іншу (панівну). В межах земельного сервітуту обслуговуюча земельна ділянка своїми зручностями, перевагами, природними ресурсами компенсує недоліки пануючої земельної ділянки.

При встановленні земельного сервітуту обслуговування однієї ділянки іншою відбувається не безсистемно, а в межах прав, що надаються власнику пануючої земельної ділянки щодо користування обслуговуючою ділянкою. За своєю юридичною природою такі права є обмеженими речовими правами і передбачають користування лише невеликою частиною обслуговуючої земельної ділянки для чітко визначених потреб.

Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майно (сервітут) може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом як сервітут.

Відповідно до інформації відділу Держземагентсва в Троїцькому районі та Троїцької селищної ради, у ОСОБА_1 немає у власності чи в користуванні сусідніх земельних ділянок.

В даному випадку має місце перевищення встановлених законом повноважень, внаслідок надання права певній особі на користування земельною ділянкою без проведення конкурсу чи аукціону, що проявилися в ігноруванні відповідачем норм ст. 93, ч.2 ст.124 ЗК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про оренду землі» щодо конкурентних засад отримання права тимчасового користування земельними ділянками, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З відповідача ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1218 гривень 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. З, 12, 83, 98, 99, 100, 1 16, 123, 124 Земельного кодексу України ст.ст. 401, 402, 403, 404 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги прокурора Троїцького району Луганської області в інтересах держави до Троїцької селищної ради Луганської області та ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та договору встановлення земельного сервітуту, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконним п. 4 рішення 61 сесії Троїцької селищної ради VI скликання від 28 жовтня 2014 № 61/22 «Про затвердження проекту землеустрою», яким надано дозвіл ОСОБА_1 зареєструвати речове право (право сервітуту) на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку.

Визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту б/н від 28 жовтня 2014 року, укладеного між Троїцькою селищною радою Луганської області та ОСОБА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити та повернути до земель Троїцької селищної ради Луганської області земельну ділянку вартістю 2 793,53 грн., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя