233 № 233/149/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
19 травня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., при секретареві Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частку жилого будинку,
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить: визнати дійсним договір міни 1/3 частки жилого будинку, розташованого у с. Кіндратівка, Костянтинівського району, вул. Свободи, 97, укладений 13.03.1998 року Дружківською філією Донецької товарної біржі за № 2 М між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 з другого боку; визнати за нею право власності на 1/3 частку жилого будинку, розташованого у с. Кіндратівка, Костянтинівського району, вул. Свободи, 97, посилаючись на те, що 13 березня 1998 року у Дружківській філії Донецької товарної біржі між нею ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_2 з другого боку був укладений договір міни № 2 М, згідно із яким між сторонами був здійснений обмін квартири, розташованої за адресою: м. Дружківка Донецької області по вул. Чапаєва, 76/27, на житловий будинок розташований за адресою: с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області по вул. Свободи, 97. Даний договір міни був зареєстрований Костянтинівським бюро технічної інвентаризації 17.03.1998 року, номер запису 3828, книга № 14.
24.03.2005 року ОСОБА_4 помер, після його смерті спадкоємцем на його 1/3 частку будинку № 97 по вул. Свободи у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області є її мати третя особа у справі ОСОБА_3.
В теперішній час вона позбавлена можливості реалізувати право власності на житло, оскільки спірний договір міни нотаріально не посвідчений. У звязку з чим вона бажає привести правовстановлюючі документи на спірний обєкт нерухомості у відповідність до діючого законодавства, щоб мати можливість розпорядитися своєю власністю.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_2, будучи згідно із ч.3 ст. 76 ЦПК України належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд у відповідності до ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про повне підтримання позовних вимог ОСОБА_1 та про розгляд справи у її відсутність.
Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.
Право спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на житловий будинок № 97 по вул. Свободи у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області зареєстровано у Костянтинівському бюро технічної інвентаризації 17.03.1998 року, номер запису 3828, книга 14, що підтверджується копією технічного паспорту на спірний обєкт нерухомості (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-НО № 397253, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дружківка, 11 жовтня 1997 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_8, актовий запис № 422, та після реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_8 (а.с.6).
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2016 року, яке набрало законної сили 12 квітня 2016, визнано дійсним договір міни № 2 М щодо 2/3 частин житлового будинку № 97 по вул. Свободи у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області, укладений 13 березня 1998 року у Дружківській філії Донецької товарної біржі між ОСОБА_3 1/3, ОСОБА_4 1/3, та ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину будинку № 97, який розташований по вул. Свободи у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 24 лютого 2005 року у м. Дружківка Донецької області. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину будинку № 97, який розташований по вул. Свободи в с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області (а.с. 61-62 ).

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тож, при вирішенні даного спору суд застосовує законодавство, яке регулювало відповідні правовідносини на момент їх виникнення, тобто на момент укладення договору міни нерухомого майна, зокрема, норми ЦК УРСР (1963 року), Закон України «Про товарну біржу».

Так, відповідно до статті 241 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше (ч.1). Кожен з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує (ч.2).

За статтею 242 ЦК України (в редакції 1963 року) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на момент укладення спірного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Отже, оскільки Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо біржових операцій, суд доходить висновку, що спірний договір міни нерухомого майна, зареєстрований на біржі, на момент його укладення нотаріальному посвідченню не підлягав та в силу положень ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вважався укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов та передачі майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та здійснювалась органами БТІ.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно у БТІ.

Таким чином, ОСОБА_1 правомірно набула право власності на 1/3 частку житлового будинку № 97 по вул. Свободи у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області та здійснила державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004року цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

На даний час позивач не має можливості в повній мірі реалізувати право власності на нерухоме майно та розпорядитись ним на власний розсуд, оскільки в силу положень ст.ст. 716, 657 ЦК України договір міни житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої ст. 3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, оскільки на момент укладення спірного договору міни сторони домовились щодо всіх істотних умов та дотримали встановленого порядку та форми його вчинення, а нотаріальне посвідчення угод, зареєстрованих на товарній біржі, законом на той час не передбачалось, спірний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, майно передано позивачу, яка в свою чергу здійснила державну реєстрацію речових прав на нерухомість, суд вважає, що є достатні підстави для визнання дійсним договору міни № 2 М щодо 1/3 частки житлового будинку № 97 по вул. Свободи у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області, укладеного 13 березня 1998 року у Дружківській філії Донецької товарної біржі між ОСОБА_1 1/3 та ОСОБА_2 та визнання за позивачем право власності на 1/3 частину будинку № 97 житловою площею 15,6 кв.м., загальною площею 39,0 кв.м., який розташований по вул. Свободи в с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області.

Тож, позов слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 214-215, 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частку жилого будинку задовольнити у повному обсязі.

Визнати дійсним договір міни № 2 М щодо 1/3 частки житлового будинку № 97 по вул. Свободи у с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області, укладений 13 березня 1998 року у Дружківській філії Донецької товарної біржі між ОСОБА_1 1/3 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/3 частку будинку № 97 житловою площею 15,6 кв.м., загальною площею 39,0 кв.м., який розташований по вул. Свободи в с. Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 24 травня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш