Справа №587/1240/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Куц В.І.
Номер провадження 22-ц/788/1637/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
У Х В А Л А

27 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Сумського районного суду Сумської області від 26 липня 2016 року про забезпечення позову

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області від 26 липня 2016 року забезпечено позов ОСОБА_4 шляхом накладення заборони на відчуження, а також вчинення будь-яких дій щодо об'єктів нерухомого майна (недобудованого нерухомого майна) та земельних ділянок площею 0,1455 га та 0,1111 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також автомобіля Lexus ES 350 (номер кузова НОМЕР_1), 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2, які належать ОСОБА_3, через органи виконавчої влади до завершення судового розгляду справи.

Виконання ухвали про забезпечення позову покладено на відповідні відділи державної виконавчої служби.

Вказану ухвалу судді відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу судді скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що в тексті оскаржуваної ухвали відсутні посилання на докази про існування майна, з приводу якого судом було вжито заходи забезпечення позову, так само як і відсутні докази про те, що майно, щодо якого вжито заходи забезпечення позову, належить відповідачу на праві власності.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірна земельна ділянка була придбана відповідачем внаслідок приватизації, тому є його особистою власністю.

Також в оскаржуваній ухвалі, як вказав відповідач, відсутні мотиви та посилання на докази, які б обґрунтовували заявлене клопотання, так як задовольнивши заяву позивачки, суд не пересвідчився, чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.п.4, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Виходячи з вимог ч.1 ст.210 ЦПК України, ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з:

1) вступної частини із зазначенням:

часу і місця її постановлення;

прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді);

прізвища та ініціалів секретаря судового засідання;

імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі;

предмета позовних вимог;

2) описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою;

3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу;

4) резолютивної частини із зазначенням:

висновку суду;

строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Таким чином, дійшовши висновку про забезпечення позову і накладення заборони на відчуження майна, а також на вчинення будь-яких дій щодо об'єктів нерухомого майна, зокрема, недобудованого будинку, як об'єкта незавершеного будівництва, та земельних ділянок площею 0,1455 га та 0,1111 га, що знаходяться в АДРЕСА_1, місцевий суд вважав встановленими обставини того, що вказане нерухоме майно дійсно належить на праві власності відповідачу.

Підтвердженням цього є надані позивачкою в судовому засіданні суду апеляційної інстанції копія протоколу про її допит правоохоронними органами в якості свідка та заява стосовно дачі нею згоди на продаж відповідачем спірного нерухомого майна, в якій справжність її підпису засвідчена нотаріусом, враховуючи і обставини того, що на вимогу суду відповідач не надав доказів на підтвердження чи спростування факту належності йому на праві власності недобудованого будинку чи земельних ділянок.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо невстановлення належності відповідачу вказаного нерухомого майна спростовуються матеріалами справи.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні заявленого питання звернув увагу на те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки між сторонами виник спір з приводу поділу належного їм майна, як колишньому подружжю, а дані про особу відповідача свідчать про те, що він не визнає за позивачкою право на спільно набуте майно, у зв'язку з чим існують обґрунтовані припущення про те, що відповідач може відчужити спірне майно, так як і раніше цього хотів, що вбачається із наданої позивачкою заяви, в якій справжність її підпису завірена нотаріусом, тому доводи апеляційної скарги про неврахування зазначеного не заслуговують на увагу.

За таких обставин, коли суд першої інстанції при розгляді заявленого питання про забезпечення позову дотримався порядку щодо його вирішення, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, відповідно, - відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1; 312 ч.1 п.1; 314 ч.1 п.4; 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу судді Сумського районного суду Сумської області від 26 липня 2016 року про забезпечення позову в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до вищестоящого суду.

Головуючий -

Судді -