Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2188/16-ц
Провадження № 2/553/764/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05.08.2016м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві у складі:
головуючого судді Кононенка С.Д.,
при секретарі Бобильовій А.П.,
за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 В»ячеслава Вікторовича про усунення перешкод у користуванні коморою, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу,-
У травні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 В»ячеслава Вікторовича про усунення перешкод у користуванні коморою, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, в якому просить зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні коморою №ІІІ, розташованою між поверхами №6-7, 1 під'їзду у будинку 20 по вулиці О. Бідного у м. Полтаві; зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати замки та двері з комори №ІІІ, розташованою між поверхами №6-7, 1 під'їзду у будинку 20 по вулиці О. Бідного у м. Полтаві та звільнити вказану комору; стягнути з ОСОБА_3 на мою користь у відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на мою користь судові витрати повязані з отриманням кваліфікованої юридичної допомоги в розмірі 2500,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на мою користь понесені мною витрати на сплату судового збору у сумі 551,21 грн.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, попередньо не повідомивши суд про причину своєї неявки, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України розглянув справу без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_2, є одноосібним власником нежитлового приміщення комори №ІІІ, розташованої між поверхами №6-7, 1 під'їзду у будинку 20 по вулиці О. Бідного у м. Полтаві. Даний факт підтверджується договором інвестування кладової від 04.04.2013р., технічним паспортом від 23.11.2015р. та актом прийому-передачі від 18.11.2015р. Право власності зареєстроване 02.03.2016р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 13614969.
Як зазначила в своєму позові позивачка, станом на сьогодні користуватися належним їй майном вона не має можливості, оскільки відповідачем ОСОБА_3, були незаконно самовільно встановлені двері на даній коморі та врізаний замок. Жодних законних підстав для користування належним їй нерухомим майном відповідач не має. Доступу до комори тривалий час вона не має. При цьому, зазначила, що двері відповідачем були встановлені до оформлення нею права власності, проте після укладення нею договору інвестування будівництва кладової, умови якого нею були виконані в повному обсязі. Відповідач на даний час користується належною їй коморою, добровільно її звільняти відмовляється.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачкою направлявся лист, який було вручено відповідачу, з вимогою звільнити приміщення комори, демонтувати незаконно встановлені ним двері та замок і надати їй доступ до належного їй майна, оскільки його діями порушується її право власності. 16.05.2016р. позивачка була вимушена звернутись до ВП №2 ПВП НП України в Полтавській області з заявою про самоправство з боку відповідача, що підтверджується талоном-повідомленням №000482 від 16.05.16р. Проте, жодних позитивних наслідків це не мало. Відповідач у присутності поліції та голови ОСББ відмовився надати їй доступ до належної їй комори та почав погрожувати зустрічними заявами до правоохоронних органів та судовими спорами. Наразі ОСОБА_3 продовжує користуватися коморою, і звільнити приміщення відмовляється.
Відповідно до ст. 41 Конституції України «… кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. … Право приватної власності є непорушним.»
Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).
В свою чергу ОСОБА_3, який не має жодного права на
користування коморою №ІІІ, внаслідок своїх незаконних дій право позивача порушує.
Вищевказане приміщення було збудоване за інвестовані позивачкою кошти та у встановленому порядку зареєстроване на нього право власності, використання комори мало на меті зберігання власних речей, які, враховуючи планування квартири, незручно розміщувати у житлі.
Оскільки з боку відповідача об'єктивно порушуються її права, вона змушена звернутися за захистом до суду.
Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
При цьому слід зазначити, що 04 квітня 2013 року між позивачкою та ТОВ
„ Сучасний дім" був укладений договір про інвестування будівництва кладової. Згідно вищевказаного договору ТОВ „ Сучасний дім" взяло на себе зобов'язання своїми силами та засобами здійснити будівництво кладової площею 3 кв.м, що розташована між 6 та 7 поверхами під'їзду №1 у будинку №20 по вул. О.Бідного у м. Полтаві. В свою чергу позивачка взяла на себе зобов'язання здійснювати фінансування об'єкта інвестування. Вищевказаним договором було визначено, що позивачка повинна була здійснювати інвестування будівництва у встановленій на момент укладення договору вартості, яка становила 7500, 00 (Сім тисяч п'ятсот) грн. Позивачкою було здійснено повний розрахунок за даним договором.
Відповідно до ст. 9 Закону України „ Про інвестиційну діяльність" основним документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності є договір (угода).
Відповідно до ст. 5 Закону України „ Про інвестиційну діяльність" інвестори - це суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. При цьому інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь - якого учасника інвестиційної діяльності. Також згідно ст. 7 даного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій. Тобто виходячи із змісту даного закону інвестор наділяється всіма повноваженнями власника щодо об'єктів та результатів інвестицій.
Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Також ч.2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення його будівництва. А згідно ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Окрім того, позивачу було заподіяно і моральну шкоду, яка виразилась в тому, що вона зазнала душевних страждань, що були заподіяні їй внаслідок перешкод користування коморою. Так, вказане нежитлове приміщення позивачка збудувала за власні кошти, обмежуючи себе у витратах, іноді відмовляючи собі в необхідному, задля того, щоб мати змогу зберігати власні речі, консервацію, упаковки з побутової техніки, які необхідні для гарантійного ремонту. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачка зазнала морального пригнічення, нервового роздратування, що їй - жінці, категорично протипоказані.
Відповідно до вимог статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Крім того, судом було встановлено що, через хвилювання, викликані неправомірними діями ОСОБА_3, значно погіршилося її самопочуття, а необхідність постійних пояснень у відповідь на допитливі запитання сусідів та знайомих, що та з яких причин сталося з її майном, плітки у будинку є й такі, що начебто це вона привласнює собі чуже майно і ледь не шахрайськими діями заволоділа чужою коморою,- спричинили значний стрес. Внаслідок якого, їй довелося змінити звичайний спосіб життя вона почала обмежувати спілкування з сусідами та знайомими, щоб уникнути розмов про конфліктну ситуацію з відповідачем, а це спричинило порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми.
Ускладнення стану здоров'я позивача відбивається і на її близьких родичах, оскільки це завдає їм додаткових клопотів у спробах допомогти вирішити конфлікт з коморою. І це, звичайно, викликає у позивачки душевний дискомфорт. На підґрунті всього викладеного, у позивачки почалися проблеми зі сном, харчуванням та з'явилася нервовість, це спричинило додаткові витрати на ліки та необхідність дотримуватися дієти, змінивши звичайне харчування.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.5 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, але у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді (лист Міністерства юстиції України від 13.05.2004р., №35-13/797).
Звичайно, не можливо оцінити в грошовому еквіваленті моральні страждання, завдані позивачу діями ОСОБА_3, але, визначаючи розмір шкоди, позивачка виходила з розміру понесених витрат на поновлення свого душевного спокою та психічної рівноваги, створення умов для повернення її емоційного та фізичного стану в найбільш наближений до того, що був до вчинення перешкод у користуванні, належним позивачу майном та порушення її прав, відновлення самопочуття. На підставі перелічених факторів суму моральної шкоди позивачкою визначено в розмірі 10 000,00 грн.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України , доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін,третіх осіб, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме - судовий збір в розмірі 551,21 грн. та понесені позивачкою витрати на отримання кваліфікованої правової допомоги в розмірі 2500,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 331, 334, 391 ЦК України, ст. ст. 10,30, 57, 60, 61, 88, 224 -228 ЦПК України, суд, -
ОСОБА_4 Володимирівни до ОСОБА_3 В»ячеслава Вікторовича про усунення перешкод у користуванні коморою, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу - задовольнити частково.
Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні коморою №ІІІ, розташованою між поверхами №6-7, 1 під'їзду у будинку 20 по вулиці О. Бідного у м. Полтаві.
Зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати замки та двері з комори №ІІІ, розташованою між поверхами №6-7, 1 під'їзду у будинку 20 по вулиці О. Бідного у м. Полтаві та звільнити вказану комору.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн., судові витрати повязані з отриманням кваліфікованої юридичної допомоги в розмірі 2500,00 грн. та витрати на сплату судового збору у сумі 551,21 грн., а всього 7051, 21 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_5