Справа № 489/4268/15-ц
Номер провадження 2/489/73/16
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про виділ в натурі частки квартири,

встановив

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між співвласниками будинку виникають спори та непорозуміння з приводу порядку користування ним. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду.

Просив суд виділити в натурі позивачу 1/3 частки спірної квартири, виділити в натурі відповідачу 2/3 частки спірної квартири, провести будівельно-технічну експертизу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 21.10.2015 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Суд дослідивши докази у справі, встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2011 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири за вказаною адресою.

Відповідно до висновку №125-100 судової оціночно-технічної експертизи від 07.12.2015 розділити існуючі підсобні приміщення: кухню, ванну, туалет, коридор, а також три житлові кімнати у відповідності з ідеальними частками співвласниками не уявляється можливим, так як допоміжні приміщення мають розміри в натурі, наближені до мінімально допустимих. Облаштування додаткових підсобних приміщень в 3-кімнатній квартирі не можливе. Виділити в користування співвласників належну площу на 1/3 частки - 22,9 кв. м., в тому числі: житлова площа - 13,33 кв. м., а також на 2/3 частки - 45,8 кв.м., в тому числі житлова - 26,66 кв. м., не уявляється можливим, за рахунок того, що квартира складається з трьох житлових кімнат, дві з яких суміжні і одна кімната - окрема, з площами, які не відповідають вимогам ДБН В. 2.2.-15-2005 "Житлові приміщення. Основні положення" п. 2.22.

Вартість 3-х кімнатних квартир, розташованих в житлових будинках в районі, що досліджується знаходиться в інтервалі від 9000 грн. за 1 кв. м. і вище. Середня вартість аналогів складає - 10061 грн. (10349+9079+10006+10809)/4. Вартість об'єкту дослідження складає 373 786 грн.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою вправі власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Як зазначено в Постанові Судової палати в цивільних справах Верховного суду України від 03.04.2013 визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з п.п.1.2,2.1,2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, висновком експерта встановлено, що виділити в натурі 1/3 та 2/3 частки спірної квартири є неможливим.

В судовому засіданні представник відповідача висловив думку про те, що відповідач згодний виплатити позивачу компенсацію вартості 1/3 частки спірної квартири з одночасним припиненням його права власності на цю частку.

Проте суд роз'яснив в судовому засіданні, що такі вимоги не заявлені і не є предметом розгляду даної цивільної справи, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Позивач ставив питання саме про виділ частки співвласників. Позову про припинення права часткової власності з одночасною компенсацією вартості частки позивач не пред'являє.

Окрім цього, правовідносини з припинення права на частку з виплатою компенсації регулюються ст. 365 ЦК України, відповідно до положень якої, право на частку може бути припинено за умови якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

2/3 частки квартири не можуть бути незначною часткою, оскільки інша частка є меншою. Про те, що існує неможливість спільного володіння та користування майном позивач не зазначав та докази цього суду не надані.

У випадку, якщо відповідач не проти припинення права на її частку, сторони можуть вирішити це питання в позасудовому порядку спільно визначивши експерта-оцінника та уклавши угоду у нотаріуса.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки квартири в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв