Справа № 523/3041/16-ц
Номер провадження 2/498/294/16
01 вересня 2016 р. смт. Велика Михайлівка
Великомихайлівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Рімашевської О.В
за участю секретаря судового засідання Правда Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Михайлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, процентів на суму заборгованості,
Позивач в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих письмових доказів. Позов підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про дату розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за місцем реєстрації, про що у справі є підтвердження. Причин неявки суду не повідомляв; про розгляд справи у його відсутність суд не просив. Враховуючи думку позивача, судом винесена ухвала про проведення заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши позов в межах заявлених вимог, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України справа підсудна суду.
За ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню в судовому засіданні.
У ст.. 1046 ЦК України вказано, що за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Договір займу є виконаним з моменту передачі грошей. У ч.2 ст. 1047 ЦК України зазначено, що у підтвердження договору позики може бути надана розписка позичальника.
Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов"язання повинно виконуватись належним чином відповідно умовам договору та вимогам законодавства.
Позивачем до матеріалів справи надана розписка, складена ОСОБА_2, із зазначенням його паспортних даних, в якій вказано, що ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 одну тисячу п»ятсот доларів США, суму боргу зобов»язувався повернути до 15 вересня 2015 року. Розписка датована 13.07.2015 роком. (а.с. 10).
Із позовної заяви вбачається, що позивач звертався до відповідача із проханням виконати зобов"язання та повернути суми боргу, але відповідач до теперішнього часу ухиляється від виконання взятих на себе зобов»язань, борг не повернув, про що свідчить оригінал розписки позичальника, наявний у позикодавця.
Таки чином суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин з приводу передачі позивачем в борг відповідачу певної грошової суми на умовах повернення.
Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року.
Також суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов договору позики, оскільки відповідачем зобов"язання про повернення боргу у строк, зазначений в розпиці, не виконане, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки.
На підставі наведеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми боргу за розпискою.
При цьому суд приймає до уваги те, що вимоги позивача визначені на день подання позову, а не на день прийняття судом рішення у справі, але враховуючи положення ст.. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог.
Розглянувши позов в частині стягнення з відповідача 3% річних за користування коштами, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму займу, він повинен сплатити грошову суму відповідно ст.. 625 ЦК України.
У ст.. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, за вимогою кредитора зобов"язаний уплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми.
Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд приймає надані позивачем розрахунки та вважає необхідним задовольнити позов в цій частині в повному обсязі.
Оцінивши всі надані позивачем докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин, факт укладення між сторонами договору позики, що підтверджується розпискою позичальника, факт ухилення позичальника від виконання взятих на себе за договором позики зобов»язань. Судом також перевірені та прийняті розрахунки позивача щодо сум складових заборгованості відповідача за договором позики .
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати…. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхилиної частини вимог.
Судом встановлено, що позивачем при поданні позову сплачено1212,80 грн. судового збору, але ухвалою суду від 24.06.2016 року судовий збір в розмірі 661,60 грн. було повернуто позивачу. Тому компенсації підлягає сума в розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст. 10,11, 60,79,84, 88, 212-215,224-227 ЦПК України, 1046, 1047,1048,1049,1050, 267,625 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі..
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ №228248, на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат 551,20 грн. (п»ятсот пятдесят одну гривню 20 копійок)
Копію заочного рішення надіслати відповідачу ОСОБА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Одеської області через Великомихайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Головуючий: О.В. Рімашевська