Справа № 577/4090/15-ц
Провадження № 2/577/21/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Лошкарьовій Н.В.

з уч. представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: виконавчий комітет Козацької сільської ради, реєстраційна служба Конотопського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на частину будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять визнати за кожним право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями за адресою: с. Новомутин вул. Металістів,6 Конотопського району Сумської області. Свої вимоги обгрунтовують тим, що в с. Новомутин Конотопського району Сумської області по вул. Металістів, 6 знаходиться житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями. Вказаний житловий будинок був побудований в с. Новомутин для відселених сімей потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС і наданий їм на сім'ю у складі: ОСОБА_5 - голова сім'ї, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4)А.А. - донька. З 1995 року вони вселилися у вказаний будинок, були зареєстровані, проживали, добудували господарчо-побутові будівлі, облаштували будинок. Однак, з часом подружні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 погіршилися і рішенням Конотопського міськрайонного суду від 14.07.2004 року шлюб між ними розірваний. В 2005 році відповідач ОСОБА_5 залишив будинок, переїхав в м. Конотоп, з цього часу в спірному будинку не проживав та не пред'являв будь-яких претензій щодо права власності та користування будинком. За взаємною домовленістю між ними у 2008 році відповідач склав заповіт на ім'я доньки ОСОБА_4 щодо вказаного житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями та земельної ділянки, на якій він знаходиться. Проте, на даний час ОСОБА_5 повідомив їх, що має намір продати будинок та почав вимагати від них звільнити будинок. Не дивлячись на те, що спірний будинок зареєстрований за відповідачем, вони як члени сім'ї, на яких надавався будинок, мають рівні права у праві власності на нього.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Крім того, просять стягнути з відповідача 3 000 (три тисячі) грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали родиною після реєстрації шлюбу у батьків відповідача в с. Луговики Поліського району Київської області. Згодом в сім'ї стали виникати скандали, відповідач працював водієм керівника парт.організації та отримав від роботи квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В 1989 році він виписався від батьків та переїхав у цю квартиру, де він проживав сам, дружина у вказаній квартирі не була жодного разу. В зв'язку з тим, що смт. Поліське відносилося до зони безумовного відселення, 16.04.1994 року переїхали родиною в с. Новомутин Конотопського району Сумської області. Оскільки ОСОБА_5 мав в смт. Поліське квартиру, яку при переїзді здав, то отримав в с. Новомутин житловий будинок особисто на себе, згодом він його приватизував і отримав свідоцтво про право власності. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Треті особи: виконавчий комітет Козацької сільської ради, реєстраційна служба Конотопського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просять розглядати справу без участі їх представника, проти позовних вимог не заперечують.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 08.10.1988 року по 14.07.2004 року (а.с. 18,20). Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 19,21). Після реєстрації шлюбу родина ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 56, 60, 61). В 1989 році відповідачу ОСОБА_5 була виділена квартира АДРЕСА_2, в якій він зареєструвався (а.с. 71).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 року смт. Поліське Київської області віднесено до зони безумовного (обов'язкового) відселення, с. Луговики Поліського району Київської області до зони гарантованого добровільного відселення.

В квітні 1994 року родина ОСОБА_5 була відселена та переїхала на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5).

Згідно паспортної книги ОСОБА_5 разом з дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_6 були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 03.05.1994 року (а.с. 49).

Згідно рішення виконавчого комітету Козацької сільської ради від 28.03.1995 року ОСОБА_5, голова сім'ї, ОСОБА_3, дружина, ОСОБА_6, донька були поставлені на квартирний облік громадян, відселених з зони ЧАЕС та ОСОБА_5, сім'я якого складалася з 3 чоловік була виділена 3-кімнатна квартира по вул. Металістів, 6, жилою площею 44 кв.м. (а.с. 6,7).

На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом Козацької сільської ради 24.03.1995 року ОСОБА_5, сім'я якого складалася з 3 чоловік (ОСОБА_5, голова сім'ї, ОСОБА_3, дружина, ОСОБА_6, донька), був виданий ордер на право зайняття 3-кімнатної квартири по вул. Металістів, 6, жилою площею 44 кв.м. (а.с.10).

Згідно рішення виконавчого комітету Козацької сільської ради від 27.09.1995 року ОСОБА_5 передано у власність житловий будинок по вул. Металістів,6 в с. Новомутин Конотопського району (а.с. 59,60). 28.11.1995 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул. Металістів,6 в с. Новомутин Конотопського району (а.с.41).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), позивач ОСОБА_4 - потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с. 25, 62).

З довідки Конотопського МВ УДМС України в Сумській області від 16.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 з 25.10.2005 року значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 85).

Згідно свідоцтва про право власності від 26.06.2015 року земельна ділянка за адресою: Конотопський район с. Новомутин вул. Металістів, 6, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1176 га зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_5 (а.с. 44,45).

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації 17.07.2015 року веранда, гараж та літня кухня за адресою: Конотопський район с. Новомутин вул. Металістів, 6 вважаються закінченим будівництвом об'єкт готовим до експлуатації (а.с. 46,47).

З свідоцтва про право власності від 18.09.2015 року вбачається, що житловий будинок за адресою: Конотопський район с. Новомутин вул. Металістів, 6, загальною площею 110 кв.м., житловою площею 47,9 кв.м,. зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_5 (а.с. 42,43).

Відповідач ОСОБА_5, допитаний в судовому засіданні як свідок, пояснив, що дійсно перебував з позивачем в зареєстрованому шлюбі, проживали родиною після реєстрації шлюбу у його батьків в с. Луговики Поліського району Київської області. Згодом в сім'ї стали виникати скандали і в 1989 році він виписався від батьків та переїхав у квартиру АДРЕСА_2, яку він отримав від роботи. 16.04.1994 року переїхали родиною в с. Новомутин Конотопського району Сумської області. Оскільки він мав в смт. Поліське квартиру, яку при переїзді здав, то отримав в с. Новомутин житловий будинок особисто на себе, згодом він його приватизував і отримав свідоцтво про право власності. В 2004 році з дружиною розлучився, питання щодо розподілу майна вирішили добровільно, оскільки донька була малолітня, він дозволив їй з дружиною проживати у спірному будинку.

Свідок ОСОБА_7, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він є батьком відповідача. Він з дружиною та сім'я сина переїхали в с. Новомутин Конотопського району в 1994 році, кожна сім'я отримала по будинку. Син з невісткою розлучилися 10 років назад, після розлучення син забрав машину, гроші, за які купив в м. Конотопі будинок та переїхав. Дружині та доньці залишив будинок в с. Новомутин. На даний час за ним з дружиною доглядає невістка та онука.

Свідок ОСОБА_8, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він є братом відповідача. Дійсно родина брата в 1994 році переїхала до с. Новомутин, де отримала житловий будинок. Під час переїзду він допомагав перевозити речі. Крім того, батьки також переїхали до с. Новомутин, тому він один-два рази на рік постійно приїжджав їх провідувати. Після розлучення брат деякий час жив у батьків, а потім купив в м. Конотопі житло, куди і переїхав. Коли брат пішов із сім'ї, він забрав машину, мотоцикл, а все інше залишив дружині та доньці. На даний час колишня дружина брата доглядає за їх батьками, за що він їй дуже вдячний.

Свідок ОСОБА_9, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що познайомився з ОСОБА_5 20 років назад на риболовлі в с. Новомутин Конотопського району. Під час риболовлі ОСОБА_5 розповів, що приватизував будинок, який отримав при переселенні. Наступного дня він з товаришем приїхали до ОСОБА_5 в гості, сиділи за столом, вели розмову та його дружина Люда показувала їм свідоцтво про право власності на будинок.

Ст. 4 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції, яка діяла станом на час переселення) передбачає підстави для відселення та право на самостійне переселення громадян з територій, які зазнали радіоактивного забруднення.

На виконання ст. 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Постановою Кабінету Міністрів України № 706 від 16.12.1992 року був затверджений Порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно п.п. 3, 4 вказаного Порядку громадяни, які самостійно переселяються із зон безумовного (обов'язкового), гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, одержують направлення для переселення та працевлаштування за зразком, що додається. Направлення видається на підставі заяви громадянина за підписом усіх повнолітніх членів сім'ї та довідки з місця проживання про склад сім'ї. В разі переселення із зони посиленого радіоекологічного контролю сім'ї, у складі яких є вагітні жінки або діти до 18 років, додатково подають висновки лікарсько-консультаційної комісії про неможливість проживання у цій зоні.

У направлення вписуються всі члени сім'ї, які проживають у будинку (квартирі). При цьому також ураховуються тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно із законом зберігається житлове приміщення.

Направлення видається відповідною обласною державною адміністрацією за попереднім оформленням його районною державною адміністрацією або виконкомом міської (міста обласного

підпорядкування) Ради народних депутатів.

Громадяни, які мають зазначені у п. 3 цього Порядку направлення, звертаються до обласної державної адміністрації за запропонованим місцем проживання для їх реєстрації та визначення конкретних місць проживання і працевлаштування, з'ясування питань щодо забезпечення житлом (одержання в будинках державного чи громадського житлового фонду або житлово-будівельних (житлових) кооперативів, будівництво житлового будинку або придбання будинку (квартири) у власність).

Громадяни зобов'язані зареєструватися в обласній державній адміністрації за обраним місцем проживання протягом трьох місяців з дня одержання направлення. Якщо громадянин протягом цього

терміну не зареєструвався, направлення втрачає чинність.

Аналізуючі зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що житловий будинок № 6 по вул. Металістів в с. Новомутин Конотопського району був наданий сім'ї ОСОБА_5 в зв'язку з переселенням, а тому позивачі, як члени сім'ї, на яких надавався будинок, мають рівні права у праві власності на нього. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача та його представника, про те, що житловий будинок в с. Новомутин був наданий відповідачу особисто, оскільки вони спростовуються поясненнями позивачів, їх представника та матеріалами справи в сукупності.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В позовній заяві позивачі зазначили, що про порушення свого права з боку відповідача щодо права власності на житловий будинок, вони дізналися лише в серпні 2015 року, коли ОСОБА_5 повідомив їх про намір продати будинок та поставив питання про його звільнення. Та обставина, що позивачі були зареєстровані в спірному будинку, ще не свідчить про їх обізнаність про набуття права власності відповідачем на спірне нерухоме майно. Інших беззаперечних доказів про те, що позивачі знали про оформлення спірного нерухомого майна, відповідач суду не надав. Окрім того, зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.09.2015 року (а.с. 42,43) слідує, що ОСОБА_5, оформивши на себе зазначений правовстановлюючий документ, не визнає право власності позивачів на дане майно, чим порушено права позивачів, як співвласників.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки строк позовної давності слід обчислювати з моменту, коли між сторонами виник спір, тобто з серпня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги законні та обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 прохають суд стягнути на їх користь з відповідача понесені ними судові витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Понесені позивачами судові витрати в розмірі 3 000 грн. 00 коп підтверджується наданою адвокатом ОСОБА_1 угодою (а.с. 97).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на правову допомогу, а згідно ст. 84 цього Кодексу витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представник позивачів ОСОБА_1 приймала участь в судових засіданнях за ордером та угодою про надання правової допомоги. Суд вважає, що на консультації, проведення запитів та складання позовної заяви представником позивачів ОСОБА_1 було витрачено 2 години та 3 години 31 хвилину вона приймала участь в судових засіданнях, що вбачається з матеріалів справи.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата з 1 січня 2016 року становить 1378 грн.

Таким чином, витрати на правову допомогу по цивільній справі становлять 3 040 грн. 79 коп. ( 1378 грн. х 40% : 60 хв. х 5 год. 31хв.).

За таких підстав з відповідача на користь позивачів слід стягнути понесені ними і документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 15, 16, 253-267, 316, 317, 319, 321, 325, 328, 392 ЦК України, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядком відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 706 від 16.12.1992 року, Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", ст. ст. 10, 57-60, 79, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями за адресою: с. Новомутин вул. Металістів,6 Конотопського району Сумської області.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями за адресою: с. Новомутин вул. Металістів,6 Конотопського району Сумської області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 3 000 (три тисячі) грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Конотопського міськрайонного суду апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Буток Т. А.