Єдиний унікальний номер 242/2429/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1664/2016
Головуючий у 1 інстанції:
Доповідач: Груіцька Л.О.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Дундар І.О.,Соломахи Л.І.

секретар: Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану її представником за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Селидівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Селидівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона з березня 1996 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б №6 кв.5, яка належить ОСОБА_4 В квартиру вселилась із дозволу власниці та до теперішнього часу проживає у вказаній квартирі, зробила капітальний ремонт, сплачує кошти за комунальні послуги. Мала намір придбати вказану квартиру у власниці, але де на даний час мешкає ОСОБА_4 їй не відомо. Вона 20 років відкрито та безперервно проживає у вказаній квартирі. Просить суд визнати за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Селидівськогоо міського суду Донецької області від 18 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився представник позивачки, та подав в інтересах позивачки апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушується питання про скасування ухваленого рішення, у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме посилаючись на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірна квартира є безхазяйною, і не має власника. Суд також не звернув уваги на те, що позивачка добросовісно заволоділа квартирою, відкрито, безперервно нею користувалася, без реєстрації проживала у спірній квартирі.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді доповідача,вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2,3 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено,що відповідно до довідки №819, виданої 04.04.2016 року КП «Житлово-комунальний сервіс м. Гірник», вбчається, що позивачка з 1996 року проживає без реєстрації за адресою: смт. Гостре, вул. Радянська, б. 6, кв. 5. Також у вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_4, але не проживає.

Згідно копії паспорту позивачки вбачається, що позивачка ніколи не була зареєстрована у спірній квартирі. Крім того, у 1999 році позивачка отримала довідку №1232д про присвоєння ідентифікаційного номеру, виданої ОДПІ у Старобешівському районі.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 15.06.2016 року, відомості на спірне нерухоме майно відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що власником майна є саме ОСОБА_4,позивачка не надала належних доказів того, що вона добросовісно заволоділа спірною квартирою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права з наступного.

Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набивальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнисним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно п. 11 Постанови вбачається, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Апеляційним судом встановлене, що позивачка, звертаючись до суду, позов обґрунтувала тим, що в квартиру АДРЕСА_1 в с.м.т. Гостре вона вселилася у березні 1996 року з дозволу власниці квартири ОСОБА_4 та до теперішнього часу в ній мешкає. Зробила у квартирі капітальний ремонт та сплачує комунальні послуги. Вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на квартиру., будь - які документи на квартиру у неї відсутні. В обґрунтування позову надала письмові докази, а саме:довідку КП «Житлово-комунальний сервіс м. Гірник» № 819 від 04.04.2016 року, відповідно до якої вбачається, що у спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_4, а позивачка проживає без реєстрації з 1996 року та своєчасно сплачує комунальні послуги / а.с.4/, а також копію паспорту з відміткою про її реєстрацію/ а.с.3/;

Аналізуючи вказану довідку, колегія апеляційного суду приходить до висновку, що вказана довідка не свідчить що саме ОСОБА_4, як вказано у позові, належить спірна квартира та на якій правовій підставі.

Натомість як вбачається з матеріалів справи/ а.с. 28/, а саме з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про право власності на спірну квартиру відсутні. Позивачка також не надала суду доказів про безхазяйність вказаної квартири

Крім того, як вбачається з копії паспорту позивачки, остання до 2006 року була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 2012 року у АДРЕСА_2.

Будь- які докази стосовно безперервного відкритого та добросовісного володіння нерухомим майном, як передбачено положеннями ст. 344 ЦК України, та докази проведення капітального ремонту у квартирі, як вказано у позові, в матеріалах справи - відсутні.

Крім того Апеляційним судом також встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 у с.м.т. Гостре, зареєстрована ОСОБА_4, яка не була залучена у справі у якості відповідача.

Враховуючи наведене колегія апеляційного суду приходить до висновку про те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження добросовісного заволоділа чужим майном і продовження відкритого, безперервного володіти нерухомим майном протягом десяти років , які відповідно до ст.. 344 ЦК України є істотними.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану її представником за довіреністю ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Селидівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О. Груіцька

Судді: І.О.Дундар

ОСОБА_5