Справа № 346/725/15-ц
Провадження № 22-ц/779/510/2016
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття», третя особа - тимчасово виконуючий обов'язки голови правління Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття» ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття» (надалі ПАТ «Прикарпаття»), третя особа - тимчасово виконуючий обов'язки голови правління ПАТ «Прикарпаття» ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Даним рішенням поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника металопосудного цеху ПАТ «Прикарпаття», стягнуто з ПАТ «Прикарпаття» на користь ОСОБА_2 5168,24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3500 грн. моральної шкоди. Крім того стягнуто з тимчасово виконуючого обов'язки голови правління ПАТ «Прикарпаття» ОСОБА_3 на користь ПАТ «Прикарпаття» 5168,24 грн. шкоди, завданої в зв'язку з незаконним звільненням. В решті позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. Стягнуто з ПАТ «Прикарпаття» на користь держави 487,20 грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2015 року рішення місцевого суду в частині стягнення з ПАТ "Прикарпаття" на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 3 500 грн. скасовано. У задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду апеляційним судом виключно в частині вирішення позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення місцевого суду не переглядається.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції представник ПАТ «Прикарпаття» посилався на те, що рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, представник ПАТ «Прикарпаття» зазначав, що в 2015 році на підприємстві діяли накази, згідно з якими працівники металопосудного цеху викликались на роботу в січні, лютому, березні, квітні та травні 2015 року на один день та працювали 4 години. Вказане підтверджується табелями обліку робочого часу. Тому розмір відшкодування за вимушений прогул повинен становити 167,80 грн., які вираховуються з наступного розрахунку: середньогодинний заробіток позивача 8,39 грн. за останні два календарні місяці роботи, що передують даті звільнення, які помножено на кількість фактично відпрацьованих годин металопосудним цехом. Про режим роботи металопосудного цеху та документи, які б підтверджували це, судом не вимагались.

З цих підстав представник апелянта просив стягнути в користь позивача 167,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача ПАТ "Прикарпаття" у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

В засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважаючи, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Як зазначено вище, рішення суду першої інстанції підлягає перегляду апеляційним судом виключно в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення місцевого суду не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам рішення суду у зазначеній частині не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працював на посаді начальника металопосудного цеху ПАТ «Прикарпаття» з 01.03.1977 року. Наказом №1 від 12.01.2015 року т.в.о. голови правління ПАТ «Прикарпаття» ОСОБА_3 його звільнено з роботи на підставі ст.40 п.1 КЗпП України в зв'язку із скороченням штату.

Судом встановлено, що звільнення є незаконним, а тому відповідно до ст.ст.235, 237-1 КЗпП України позивачу належить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Судом на підставі розрахункових відомостей та табелів обліку робочого часу за листопад-грудень 2014 року визначено суму втраченого заробітку позивача за вимушений прогул з часу звільнення 12.01.2015 року по дату ухвалення рішення - 30.04.2015 року в розмірі 5168 грн. (8,39 грн. середньогодинний заробіток х 8 год. х 77 днів). Таким чином, суд провів розрахунок компенсації за вимушений прогул на підставі Порядку, виходячи із розрахунку повного робочого дня.

Повністю погодитись із таким висновком суду не можна.

Судом правильно із дотриманням Порядку визначено середньогодинний заробіток, який складає 8,39 грн. Проте при визначенні розміру компенсації за вимушений прогул на підставі Порядку, суд допустив помилку, оскільки виходив із розрахунку повного робочого дня, тоді як слід було виходити із фактично відпрацьованих годин металопосудним цехом.

Доводи апеляційної скарги в частині оспорення розміру компенсації за час вимушеного прогулу колегія суддів вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Так, апелянт вказував, що на підприємстві з січня до квітня 2015 року діяв режим неповного робочого тижня, а тому компенсації позивачу підлягають кошти, які б він отримував, працюючи при неповному робочому тижні. На підтвердження даних доводів апелянтом надано копії Наказу №2 від 13.01.2015 року «Про режим роботи в першому кварталі 2015 року» та наказ №3 від 02.04.2015 року «Про режим роботи в другому кварталі», копії табелів відпрацьованих годин на підприємстві за січень, лютий, березень, квітень 2015 року.

Причиною неподання вказаних доказів на розгляд суду першої інстанції, як зазначає апелянт, є те, що відомості про режим роботи металопосудного цеху та документи, які б підтверджували це, судом не вимагались.

Положенням ч.2 статті 303 ЦПК України, зокрема, передбачено, що апеляційний суд досліджує нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Даючи оцінку можливості дослідження нових доказів, наданих апелянтом, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви (суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ), з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як зазначалось вище, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у даній справі рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду, дійшов висновку, що відмовляючи в наданні оцінки табелям обліку використання робочого часу за січень-квітень 2015 року, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував положень ч.2 ст.303 ЦПК України про те, що апеляційний суд досліджує нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, та того, що неподання відповідачем таких доказів було зумовлено об'єктивними причинами, зокрема тим, що металопосудний цех з 2013 року не працює, тому виникли об'єктивні труднощі у поданні доказів.

Керуючись ч.2 ст.303, ч.4 ст.338 ЦПК України, колегія суддів вважає, що надані апелянтом нові докази підлягають дослідженню апеляційним судом, оскільки встановлено наявність поважних причин, які зумовили неможливість подання доказів на підтвердження своїх доводів щодо визначення суми компенсації за вимушений прогул під час розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що згідно наказу №2, виданого 13 січня 2015 року т.в.о. правління ПАТ "Прикарпаття" ОСОБА_3 «Про режим роботи в І кварталі 2015 року», на підприємстві введено режим неповного робочого тижня та неповного робочого дня. Працівники підприємства прибувають за викликом та виконавши свої функціональні обов'язки покидають підприємство, повідомивши про своє відбуття чергового спеціаліста з охорони та утримання території. Робота таких працівників табелюється та оплачується за фактично відпрацьований час та виконану роботу (а.с.143).

Згідно наказу №3 від 02 квітня 2015 року режим роботи неповного робочого тижня та неповного робочого дня був продовжений (а.с.144).

Із табелів обліку робочого часу за січень-квітень 2015 року (а.с.145-148) встановлено, що працівники металопосудного цеху в січні, лютому, березні та квітні 2015 року відпрацювали по одному дню (4 години) кожного місяця.

Вказані нові докази, які відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості, підтверджують той факт, що графік роботи підприємства з 13 січня 2015 року було змінено та встановлено неповний робочий тиждень, тобто й розмір оплати праці було зменшено. Тому при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд помилково виходив із розрахунку повного робочого дня та повного робочого тижня, тоді як слід було виходити із фактично відпрацьованих годин металопосудним цехом.

За таких обставин та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, розмір відшкодування за вимушений прогул становить 167,80 грн. (середньогодинний заробіток позивача 8,39 грн. за останні два календарні місяці роботи, що передують даті звільнення, які помножено на кількість фактично відпрацьованих годин металопосудним цехом).

Однак наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неповного з'ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Прикарпаття» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Прикарпаття" на користь ОСОБА_2 167 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук