Справа № 361/2972/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/1451/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 53 10.03.2016

УХВАЛА
Іменем України
10 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,
суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,
при секретарі: Волинець Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бирема» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бирема», треті особи: Броварський міськрайонний військовий комісаріат, Київський обласний військовий комісаріат, Державна казначейська служба України, ОСОБА_2 про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИЛА:
У квітня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 02 січня 2014 року його було прийнято на роботу до ТОВ «Бирема» на посаду масажиста. З 02 березня 2014 року по 20 березня 2014 року він проходив навчальні збори в Броварському об`єднаному військовому комісаріаті. 19 березня 2014 року його було призвано на військову службу із подальшим зарахуванням до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №1 від 19 березня 2014 року. Наказом № 60-к від 21 березня 2014 року його було звільнено з посади масажиста на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Просив змінити дату звільнення з 21 березня 2014 року на 15 червня 2015 року, стягнути з відповідача компенсацію середнього заробітку у сумі 19 403 грн. 46 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп., а також просив визнати причину пропуску звернення до суду поважною, оскільки у період з 19 березня 2014 року по 15 червня 2015 року проходив військову службу у Збройних Силах України та просив поновити термін звернення до суду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БИРЕМА» треті особи Броварський міськрайонний військовий комісаріат, Київський обласний військовий комісаріат, Державне казначейство, ОСОБА_2 , прозміну дати звільнення,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Змінено наказ ТОВ «Бирема» № 60-к від 21 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 , з роботи на посаді масажиста за угодою сторін за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України в частині дати звільнення, змінити дату звільнення з 21.03.2014 року на 15.06.2015 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БИРЕМА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 21 березня 2014 рокупо 15 червень 2015 року у розмірі 19 403 (дев`ятнадцять тисяч чотириста три) грн. 46 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БИРЕМА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ «Бирема» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заява на звільнення подана позивачем добровільно, написана та підписана власноручно. Тому рішення суду є безпідставним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 02 січня 2014 року позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Бирема» на посаду массажист (а.с. 7-8).

19 березня 2014 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303 від 17 березня 2014 року та директиви оперативного командування «Північ» № 05 «Про проведення часткової мобілізації», наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.03.2014 року № 357/дск було видано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1 яким позивача з 19 березня 2014 року було призвано на військову службу з подальшим зарахуванням до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки ВЧ п/п В 0676 від 10.02.2015 року № 48 ОСОБА_1 з 20.08.2014 по 08.11.2014 та з 17.11.2014 по 24.12.2014 року приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно витягу з наказу № 23 від 16.06.2015 ОСОБА_1 , звільнений (демобілізований ) в запас.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ч. 1 ст. 36, ст. 119 КЗпПУ та Закону України «Про військовий обовязок і військову службу».

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною пятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною пятоюстатті 61 Закону України"Про освіту".

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпПУ, підставою для припинення трудового договору, зокрема, є згода сторін. При розірванні трудового договору за вказаною підставою обовязковою умовою є волевиявлення обох сторін трудового договору та додержання таких умов: сторони не мають претензій один до одного, сторони не повинні виконувати будь-які додаткові дії, досягнута домовленість про дату і основу припинення відносин.

Позивач з 19 березня 2014 року був призначеним, зарахованим до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а звільнений з посади масажиста ТОВ «Бирема» лише 21 березня 2014 року.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що рішення відповідача щодо звільнення за згодою сторін мотивоване його соціальним станом - проходженням військової служби за мобілізацією, що зумовлює незручності та додаткові фінансові навантаження для роботодавця.

У відповідності до частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Згідно із ч. 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи позовні вимоги суд прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача коштів за період з 21 березня 2014 року по червень 15 червень 2015 року у розмірі 19403 грн. 46 коп.

Висновки суду першої інстанції викладені в рішенні відповідають вимогам закону та обставинам справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір, повно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази та ухвалив обґрунтоване рішення з вірним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бирема» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: