АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Панченка М.М., Прокопчук Н.О.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про втягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 Посилаючись на невиконання останнім зобов'язання, просив суд, з підстав передбачених ст. 527, 530 ЦК України, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 80 000,00 доларів США і, з підстав передбачених ст. 625 ЦК України, 3% річних за порушення грошового зобов'язання, що в гривневому еквіваленті на день звернення до суду становило 1 677 009,01 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він видав на користь ОСОБА_1 довіреність на вчинення дій у відповідних органах з питань будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, з правом отримання правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на збудований житловий будинок на що надав відповідачу грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США. На засвідчення та підтвердження факту отримання вказаної суми грошових коштів відповідач власноруч написав відповідну розписку від 05.05.2013 року. Після отримання зазначеної суми коштів відповідач пообіцяв та завірив позивача в тому, що закінчить будівництво житлового будинку в повному обсязі в строк до 31 грудня 2013 року. Проте, в обумовлений сторонами строк відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та грошові кошти не повернув.

У зв'язку з цим, 29.09.2014 року ОСОБА_3 відкликав видану на ім'я ОСОБА_1 довіреність та 11.11.2014 року направив вимогу про повернення грошових коштів в строк до 19.12.2014 року, яка була залишена ОСОБА_1 без задоволення.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 1 677 009, 01 грн.

В грудні 2015 року ОСОБА_1, посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним повідомленням відповідача у справі, рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

В письмових поясненнях до заяви про перегляд заочного рішення зазначив, що обставини, на які посилався позивач, не відповідають дійсності. Вказав, що дійсно між сторонами у справі існувала усна домовленість про організацію будівництва будинку на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Однак, відповідач не обіцяв позивачу побудувати будинок за 80 000,00 доларів США до 31 грудня 2013 року та не зобов'язувався надавати щотижневі документальні докази та звіти щодо виконаних робіт та придбаних будівельних матеріалів. На час звернення позивача до суду відповідачем було організовано будівництво за вищевказаною адресою.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в обґрунтування якої зазначив, що рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене за неповного дослідження обставин справи та невірної оцінки доказів у справі.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3, суд дійшов безпідставного висновку, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов'язання за договором підряду. Так, зазначає, що в квітні 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість відповідно до якої, сторони визначились, що ОСОБА_1 організує будівництво одноповерхового будинку площею 100 кв.м на земельній ділянці, розташованій за адресою АДРЕСА_1 Загальну вартість будівництва було погоджено в сумі 80 000 доларів США. Проте, оскільки позивач ніяк не міг визначитись з кінцевим проектом та квадратурою будинку, кошторис та проектна документація не затверджувались та відповідно письмова угода між сторонами не укладалась. Після отримання коштів від позивача відповідач почав підготовку до будівництва. В травні 2013 року відповідачем на виконання умов домовленості було залучено будівельників. 23 травня 2013 року сторони визначились з місцем розташування будинку та розмірами фундаменту. 30 травня 2013 року за керівництвом відповідача було залито стрічковий фундамент за периметром будинку. У період з 13 червня 2013 року по 04 липня 2013 року було здійснено цегляну кладку першого поверху. Тоді, позивач повідомив, що він бажає добудувати другий поверх. 17 вересня 2013 року було закінчено роботи по влаштуванню монолітного міжповерхового перекриття. 10 жовтня 2013 року розпочалось будівництво другого поверху, який було закінчено 30 жовтня 2013 року для обрання та погодження матеріалів покрівлі сторони поїхали до офісу фірми ТОВ «Акцентбуд». В офісі товариства позивач отримав інформацію щодо варіантів оздоблення покрівлі, після чого повідомив, що обравши остаточний варіант оздоблення крівлі він зв'яжеться з відповідачем та надасть кошти для закінчення будівництва із погодженого розрахунку, оскільки, відповідно до встановленої домовленості кошти були використані в повному обсязі. Проте, замість надання коштів та продовження будівництва позивач зазначив, що вважає вартість послуг відповідача зависокою в порівнянні з розцінками інших будівельників. Зважаючи на незадоволеність позивача розцінками, відповідач запропонував йому укласти письмову угоду щодо завершення будівництва, в якій чітко прописати квадратуру, перелік робіт та досягти згоди щодо суми, яку він повинен буде доплатити відповідачу за збільшення обсягів будівництва у зв'язку із збільшенням квадратура та поверховості будинку. Сподіваючись на владнання конфліктної ситуації шляхом укладання письмової угоди щодо кінцевої вартості будівництва та на підтвердження придбання не дешевих та якісних матеріалів відповідачем було надано позивачу всі чеки та квитанції за придбані та використані будівельні матеріали. Для підтвердження факту того, що будівництво об'єкту здійснювалось вже в червні 2013 року відповідачем було замовлено експертне дослідження цифрових фотознімків, зафіксованих 11 та 19 червня 2013 року за допомогою його мобільного телефону. При цьому, оскільки ОСОБА_1 був неналежним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, він був позбавлений надати відповідні пояснення та докази до суду першої інстанції. Встановивши факт існування між сторонами договору, судом не було з'ясовано чи передбачено умовами укладеного договору право позивача в односторонньому порядку на його розірвання. Судом встановлено, що позивачем було надіслано відповідачу вимогу про повернення коштів. Вимоги про розірвання договору або про односторонню відмову від його умов позивачем заявлено не було. Також, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки підставою застосування відповідальності, передбаченої вказаною нормою, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання, проте, в даній справі наявні договірні відносини щодо будівництва об'єкту нерухомого) майна, за яким боржник (відповідач) зобов'язаний надати певні послуги (виконати роботи), а не надати грошові кошти.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представники ОСОБА_4 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено усний договір будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 19 лютого 2013 року ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1 було видано довіреність, відповідно до якої він уповноважив відповідача представляти його інтереси у будь-яких підприємствах, установах, організаціях, в тому числі, органах державної влади та управління з питань, пов'язаних з проведенням технічної інвентаризації, замовлення та отримання необхідної технічної або іншої документації, будівництва та здачі в експлуатацію, реєстрації права власності, на житловий будинок за вказаною адресою (а. с. 9).

Відповідно до розписки від 05 травня 2013 року для будівництва будинку ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 80 000 доларів США (а. с. 3).

29 вересня 2014 року ОСОБА_3 подав нотаріусу заяву про скасування виданої ним довіреності. 10 листопада 2014 року направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення наданих коштів до 19 грудня 2014 року (а. с. 4, 10).

08 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 80 000,00 доларів СІІІА та 927,12 доларів США трьох процентів річних за період з 19 грудня 2014 року по 08 травня 2015 року, а всього 80.927,12 доларів США, що за офіційним курсом, встановленим НБУ станом на день звернення до суду становить 1 677 009,01 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Заявляючи вимоги про стягнення коштів, переданих за розпискою від 05 травня 2013 року, ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_1 не приступив до будівництва будинку та не повернув йому кошти.

На підтвердження визначених ним підстав позивач надав суду копію довіреності від 19 лютого 2013 року, копію розписки від 05 травня 2013 року, копію заяви про скасування довіреності від 29 вересня 2014 року, витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, копію вимоги про повернення коштів від 10 листопада 2014 року, повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 3-5, 9-11).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначив, що він виконав умови домовленості щодо будівництва будинку по АДРЕСА_1 та будував вказаний будинок.

До заяви про перегляд заочного рішення суду ОСОБА_1 було надано фотознімки будинку (а. с. 111-112).

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав копію висновку № 8565 експертного дослідження цифрових фотознімків, зафіксованих за допомогою терміналу рухомого зв'язку від 18 лютого 2016 року, з якого вбачається, що він робив фото об'єкта будівництва на стадії влаштування арматурної сітки фундаменту (фото 0024.jpg, фото 0025.jpg, фото 0026.jpg, дата фото - 11 червня 2013 року), кладки цегли першого поверху (фото 0029.jpg, фото 0030.jpg, дата фото - 19 червня 2013 року). Згідно з п. 3 висновку на досліджуваних цифрових фотознімках №4 та 5 (фото 0029.jpg, фото 0030.jpg) - зображений у недобудованому стані той самий об'єкт, що був оглянутий експертом 10 лютого 2016 за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 161, 162-163).

Як вбачається з роздруківки SMS та MMS-повідомлень абонентського номера НОМЕР_1 на номер НОМЕР_2 за період з 16 лютого 2013 року по 31 грудня 2013 року, наданої Центром обслуговування клієнтів ПрАТ «Київстар», з номера НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, на номер НОМЕР_2, який в позовній заяві зазначений як номер ОСОБА_3, дійсно 11 червня 2013 року та 18 червня 2013 року надсилалися MMS-повідомлення (а. с. 1, 170).

В межах повноважень, передбачених ст. 303 ЦПК України, за клопотанням представника відповідача, з урахуванням сумки учасників процесу, та з огляду на те, що по справі було ухвалено заочне рішення, колегія суддів прийняла та дослідила вказані нові докази в судовому засіданні.

Колегія суддів, дослідивши в судовому засіданні нові докази, дійшла висновку, що доводи позивача про те, що відповідач не приступив до виконання зобов'язання щодо будівництва житлового будинку спростовуються висновком № 8565 експертного дослідження цифрових фотознімків, зафіксованих за допомогою терміналу рухомого зв'язку від 18 лютого 2016 року.

При цьому, в своїх запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 підтвердив той факт, що ОСОБА_1 приїжджав на земельну ділянку та привозив з собою робітників (а.с. 195).

Відповідно до положень ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

За наведених обставин, колегія суддів вважає недоведеним посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_1 не приступив до будівництва будинку взагалі та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

При цьому, ОСОБА_3 не позбавлений можливості заявити до ОСОБА_1 вимоги щодо обсягу виконаних робіт або їх якості.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/8021/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6009/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко Л.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.