Справа № 578/898/15-ц
провадження № 2/578/7/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2016 року смт Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Литвин А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 17000 грн. боргу за розпискою, 157,89 грн. процентів, 3087,95 грн. пені та 487,20 грн. судового збору. До початку розгляду справи по суті позивач змінила предмет позову і просила стягнути з ОСОБА_2 7786,03 грн. матеріальної та 25000 грн. моральної шкоди. У ході судового розгляду справи 10.11.2015, 23.12.2015,09.02.2016 через канцелярію суду подавала уточнення розміру позовних вимог/ас. 32-36,81-85,116-118/, а останній раз 10 березня 2016 зменшила розмір позовних вимог, та просила стягнути з ОСОБА_2 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди, претензій матеріального характеру не має /ас.148/.На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що внаслідок скоєння ОСОБА_2 кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (порушення правил дорожнього руху України), їй було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. У зв'язку з ушкодженням здоров'я їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у наступному: непомірному страху та побоюванні за власне життя в момент наїзду, який відбувся внаслідок непередбачуваних та протиправних дій ОСОБА_2, болю від отриманих травм та лікування із застосуванням металоостеосинтезу (металевих конструкцій), переживань, тривалого клопоту, незручностей внаслідок лікування, довготривалості лікування, неможливості певний час здійснювати самообслуговування і потребою сторонньої допомоги, втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв'язків. Оцінює заподіяну їй моральну шкоду в сумі 25000 грн., що справедливо відповідає ступеню тяжкості діяння, вчиненого засудженим ОСОБА_2

Ухвалою суду від 26 січня 2016 р. у якості співвідповідача по даній справі залучено страхову компанію Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» /ас. 109/.

Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я в результаті дорожньо - транспортної пригоди докорінно перевернулося її життя, до цього вона була активною, як опікун опікувалася долею онуки. Перенесла дві операції, постійний головний біль, звернення до лікаря невропатолога для надання кваліфікованої допомоги подолати страх вільно пересуватись по проїжджій частині вулиці, тобто тривалий час терпить як фізичний, так і моральний біль. Певний час не могла обійтися без сторонньої допомоги себе обслужити, що потребувало додаткових зусиль для відновлення роботи її ушкодженої правої руки, нормалізації психіки.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання надав письмові заперечення проти позову ОСОБА_1 /ас.63-64,72-74,139-141/. Зокрема, уточнений позов не визнав, заперечив проти стягнення з нього 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та суду пояснив, що дійсно здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1, але по можливості надавав потерпілій допомогу матеріального характеру, після постановлення вироку ним було сплачено усі присуджені платежі, у тому числі й витрати на лікування позивача, процесуальні витрати на проведення експертизи. Вважав, що добровільно та у повному обсязі відшкодував ОСОБА_1 шкоду, завдану ушкодженням здоров'я. Не оскорбляв останню, нічого поганого не говорив у її адресу, тим самим не завдав ОСОБА_1 моральної шкоди. При цьому зауважив, що в межах мирової угоди міг би сплатити 5000 грн. Також звертав увагу суду на те, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована, а тому заподіяну потерпілій шкоду також повинен відшкодовувати і страховик, якому він повідомив про настання ДТП. Для отримання відшкодування він разом з позивачем звернулися до страхової компанії, але з невідомих йому причин ОСОБА_1 відмовилась від подання документів та отримання від страхової компанії коштів.

Відповідач Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» явку представника в судове засідання не забезпечив, відповідно поданої заяви просив справу розглянути за відсутності представника товариства, та надав заперечення на позов /ас. 127/, за змістом яких ОСОБА_1 із заявою про відшкодування шкоди до страхової компанії не зверталася. Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про страхування» страховиком відшкодовується потерпілому моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, і розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається виключно від розміру виплаченого страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю. На переконання відповідача страхова компанія не порушувала законних прав позивача, а тому відсутні підстави для виплати позивачу страхового відшкодування.

Заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судових засіданнях встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 29 грудня 2014 року близько 10 год. 30 хв., керуючи автомобілем «KIA SOUL» номерний знак НОМЕР_3, рухаючись по вул. Черепіна поблизу буд. 20 у напрямку вул. Ленійна в м. Суми, знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не зупинився перед не регульованим пішохідним переходом, перед яким зменшує швидкість чи зупинився інший транспортних засіб, щоб мати дорогу пішоходу для якого може бути створена перешкода чи небезпека, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_1, яка перебігала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 96 від 26.01.2015 року не є небезпечними для життя, для зрощування перелому необхідно строк більше 21 дня і за цією ознакою кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Дії водія ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним

засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вироком Зарічного районного суду міста Суми від 13 лютого 2015р., який набрав законної сили 17.03.2015р., ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень в доход держави без позбавленням права керувати транспортними засобами /копія ас. 30/.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Після ДТП позивача було направлено до ортопедично-травматологічного відділення Комунального закладу « Сумська обласна клінічна лікарня №1, де вона з 02 по 13 січня 2015 перебувала на стаціонарному лікуванні і їй проведена операція та вживлена в праву ключицю металева конструкція /копії ас. 56-58,60/, а згодом там же з 26 жовтня по 07 листопада 2015 повторно перебувала на стаціонарному лікуванні, де була проведена операція по видаленню металевої конструкції /копія ас. 37/.

Разом з тим, встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Універсальна» згідно полісу № АВ/ 0229730 строком дії з 12.04.2014 по 11.04.2015 /копія ас. 128/, однак потерпіла, а саме ОСОБА_1 із відповідними вимогами про виплату відшкодувань не зверталась, що підтверджується запереченнями на позов представника ПАТ «СК «Універсальна» ОСОБА_5 /ас. 127/.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України від 1 липня 2004 року №1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону).

Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не виливає із суті договору. Таким чином право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Відтак потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох випадках зобов'язань, деліктному і договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування його шкоди в деліктному зобов'язанні.

Позивач своїми правами розпорядилася на власний розсуд, бажаючи відшкодування заподіяної їй шкоди саме від відповідача ОСОБА_2

При визначенні розміру моральної шкоди у даному випадку суд бере до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, які будуть необхідні їй для відновлення попереднього стану. Суд враховує, що позивачу внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, проведено дві операції в умовах стаціонарного лікування, по відношенню до потерпілої застосовувався металоостеосинтез (використання металоконструкцій)/копія ас. 48/, реабілітація після якого є довготривалою і наслідки якої позивач буде нести протягом усього подальшого життя.

Процес реабілітації ОСОБА_1 після отриманих травм проходить украй важко, що підтверджується виписками із медичної картки ОСОБА_1, зокрема лікаря невропатолога /копії ас. 43-45,119/, певний час потребувала стороннього догляду. ОСОБА_1 переживала сильні болі, перебуває у депресивному стані через муки, пов'язані з отриманими травмами фізичного і психологічного характеру, погіршилося її самопочуття. Через потребу у лікуванні ОСОБА_1 уже більше року не може вести активний спосіб життя, який вела до цього, самостійно себе утримувати, займатися суспільно-корисною працею, належним чином здійснювати повноваження опікуна стосовно малолітньої ОСОБА_6 /копія ас. 61/, просто брати участь у громадському житті. Фізичні та моральні страждання продовжує переносити ОСОБА_1 по даний час. Відтак, спричинення позивачу важких травм джерелом підвищеної небезпеки, за таких обставин, є психотравмувальньною ситуацією, глибину і тяжкість якої оцінити не

можливо, як і не можливо відшкодувати моральну шкоду у повному обсязі за таких обставин, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди, у даному випадку, не може бути адекватною дійсним стражданням потерпілої, її розмір може мати умовний вираз. Але у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральні шкоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд розглядає справу у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог ст. 60, 137 ЦПК України.

Беручи до уваги вищенаведені обставини та керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про оцінку заподіяної ОСОБА_2 позивачу моральної шкоди в розмірі 25000 грн.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що страховій компанії було повідомлено у належний спосіб про настання страхового випадку, не знайшло свого підтвердження при розгляді справи, і таких доказів суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» , суд, в числі іншого, виходить і з того, що в порушення вимог ст.ст.33, 35 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ні позивач, ні відповідач ОСОБА_2 не зверталися до страховика у встановленому порядку і не повідомляли його про настання ДТП.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим, порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню у повному обсязі.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір у розмірі 487,20 грн. за подання позовної заяви

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58 - 61, 79, 88,197,209, 214 - 215, 218, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, 25000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 487 грн. 20 коп. судового збору, а усього 25487 /двадцять п'ять тисяч чотириста вісімдесят сім/ гривень 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І . Косар