Номер провадження: 22-ц/791/42/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження:22-ц/791/42/16 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого Склярської І.В.

Суддів: Радченко С.В..

Вейтас І.В.

Cекретар Пляс Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

27 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», в якій просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №000183 від 11 березня 2015 року, укладений між сторонами та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача адміністративного платежу у розмірі 45 000 грн.

Окрім того, позивач надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в межах ціни позову. Заяву обґрунтував тим, при наявності між сторонами спору вважає, що для вжиття заходів забезпечення позову досить обґрунтованого припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на все майно ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в межах ціни позову - 45 000 грн.(а.с.34)

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 08 грудня 2015 року в зв'язку з залишенням позовної заяви без розгляду, знятий арешт з майна ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» (а.с.67).

В апеляційній скарзі товариство, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована та неприйняття заходів забезпечення позову може привести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, заявлених позивачем.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року ( із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 12.06.2009 року) розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення 45 000грн. як наслідок застосування недійсності договору , а також надав заяву про забезпечення позову в якій вважає, що для вжиття заходів забезпечення позову досить обґрунтованого припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, ухвала суду першої інстанцій не містить доводів, що суддя при її постановленні пересвідчився, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також поза увагою судді залишилася та обставина, що застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на все майно товариства в межах ціни позову - 45 000 грн. порушує права відповідача, оскільки безпосередньо впливає на ведення господарської діяльності юридичної особи.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що при застосуванні відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суддя не звернув увагу на те, що накладення арешту на все майно товариства в межах ціни позову - 45 000 грн. не відповідає вимогам процесуального закону: ст.ст. 151,152 ЦПК України.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про відсутність будь-яких доказів, яки б свідчили про неможливість чи утруднення виконання рішення суду, перешкоджання господарській діяльності юридичній особі накладенням арешту на все майно, обґрунтованими.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого обрання судом виду забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кошти , колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такий вид забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачеві, судом першої інстанції не застосовувався.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в межах ціни позову.

Керуючись ч.2 п.2 ст. 307, 312,314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» задовольнити.

Ухвалу Комсомольського районного суду міста Херсона від 05 листопада 2015 року скасувати та постановити нову.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в межах ціни позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Склярська

Судді: С.В. Радченко

І.В. Вейтас