Номер провадження: 22-ц/785/3924/16
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

встановила:

26.08.2014 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити порядок користування земельною ділянкою, що була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2. При цьому, позивач посилається на те, що земельна ділянка АДРЕСА_2 перебуває у фактичному користуванні сторін. Однак, права позивача порушені відповідачами, так як вони не дають своєї згоди на встановлення порядку користування земельною ділянкою, у зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду із позовом.

В ході розгляду справи ухвалою суду 30.10.2014 року судом проведено заміну позивача ОСОБА_5 на ОСОБА_6 у зв'язку із укладанням договору міни.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. При цьому представник просить встановити порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до варіантів № 3 або № 4, або № 1, запропонованих висновком експерта від 25.01.2016 року, а варіант № 2 представник вважає несправедливим та категорично заперечує проти встановлення саме такого порядку користування спірною земельною ділянкою.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 у судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, але просила встановити саме варіант № 2 порядку користування спірною земельною ділянкою, запропонований висновком експерта від 25.01.2016 року, так як вказаний варіант є найбільш раціональним та справедливим, а споруда «Д» залишиться у користуванні сім'ї ОСОБА_8. При цьому представник вказала, що у самовільній споруді «Д» проживає син ОСОБА_3, та сторона відповідача має намір узаконити вказану самовільну споруду через «будівельну амністію».

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, але просила встановити саме варіант № 2 порядку користування спірною земельною ділянкою, так як вважає вказаний варіант таким, що відповідає інтересам усіх користувачів. Категорично заперечує проти будь-якого іншого варіанту.

Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_2, що відповідає другому варіанту визначення порядку користування земельною ділянкою, згідно висновку № 66-15 додаткової судової земельно-технічної експертизи, складеному 25.01.2016 року, а саме:

- співвласнику ОСОБА_2 виділити у користування земельну ділянку загальною площею 168,0 кв.м.;

- співвласнику ОСОБА_3 виділити у користування земельну ділянку загальною площею 229,4 кв.м.;

- співвласнику ОСОБА_4 виділити у користування земельну ділянку загальною площею 178,6 кв.м.

Межі виділених земельних ділянок визначено на Додатку № 2 до висновку № 66-15 від 25.01.2016 року.

Для ізоляції земельних ділянок, виділених у користування співвласникам домоволодіння № 58, виконати наступні роботи:

1.для забезпечення автономного функціонування частин будинку № 58, що виділені співвласникам згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2013 року, необхідно виконати розділ інженерних комунікацій (каналізації, газопостачання, водопостачання і електропостачання). При цьому необхідно розробити Проекти переобладнання інженерних комунікацій і узгодити їх в установленому законом порядку.

2.Для забезпечення доступу до горищного приміщення співвласнику ОСОБА_3 рекомендовано влаштувати площадку для встановлення переносних сходів зі сторони ОСОБА_3

3.Між точками «30-3» та «3-4» встановити огородження із світлопрозорого матеріалу висотою до 2,0 м.

4.Для доступу до частини земельної ділянки співвласника ОСОБА_3 з фасадної сторони жилого будинку літ. «А» необхідно забезпечити прохід зі сторони вул. Костеловської через існуючу калитку по території співвласника ОСОБА_4

На вказане рішення суду ОСОБА_2 в особі свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30.03.2010 року, спадкоємцям померлого ОСОБА_9 є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яким належить право власності по 1/3 частині житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2, розташованого на земельній ділянці площею 575 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Житловий будинок належав померлому на праві приватної власності на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності /а.с. 8/.

Судом досліджено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 28.10.1956 року, відповідно до якого, ОСОБА_9 надано земельну ділянку АДРЕСА_2, загальною площею 552 кв.м., згідно плану земельної ділянки /а.с. 13-14/.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2013 року по справі № 1512/3422/2012 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОМР, про виділ в натурі частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, встановлення порядку користування земельною ділянкою та визнання права власності на самочинно збудовані споруди.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом було досліджено нотаріально посвідчений договір міни від 23.10.2014 року, за яким ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 належну йому 1/3 частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в обмін на квартиру АДРЕСА_1. Вказана обставина підтверджується і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 44-46/.

Таким чином, судом першої інстанції правильно було встановлено, що сторони по справі є співвласниками по 1/3 частині у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та сторони являються фактичними користувачами земельної ділянки, на якій розташований будинок.

Судом досліджено також технічний звіт по топографо-геодезичній зйомці ділянки № АДРЕСА_2, виготовлений КП «БТІ» ОМР у 2015 році /а.с. 97-132/.

Під час розгляду справи № 1512/3422/2012 року судом не було вирішено питання про порядок користування земельною ділянкою, так як встановлено, що у фактичному користуванні сторін перебувала ділянка площею 580,5 кв.м., а рішенням виконкому від 17.08.1956 року ОСОБА_9, було передано ділянку площею 552 кв.м.

У ході розгляду справи судом призначалась судова земельно-технічна експертиза /а.с. 140-151/ та додаткова земельно-технічна експертиза /а.с. 183-208/.

Зокрема, висновком № 56-15 судової земельно-технічної експертизи від 22.05.2015 року, експертом на питання № 2 надано відповідь, з якої слідує, що згідно технічного звіту по топографо-геодезичній зйомці ділянки, площа дослідженої ділянки становить 576 кв.м., що на 24 кв.м. більше площі ділянки, що була надана у безстрокове користування згідно договору від 28.10.1956 року. Експерт встановив, що вказаний надлишок площі дослідженої земельної ділянки утворився з фасадної сторони від вул. Нєдєліна за рахунок часткового перенесення огороджувального забору та з торцевої сторони від провулку Костеловської за рахунок часткового перенесення огороджувальних заборів. Встановити яка точна фактична площа надлишку земельної ділянки утворилася зі сторони вул. Нєдєліна, а яка із сторони провулку Костеловської не являється можливим /а.с. 141-151/.

Експерт у подальшій роботі приймає площу земельної ділянки АДРЕСА_2 згідно фактичного користування.

Відповідно до висновку № 66-15 додаткової судової земельно-технічної експертизи, складеному 25.01.2016 року, експертом запропоновано чотири технічно можливих варіанта порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_2 із відступом від часток співвласників. При цьому, перший та другий варіанти, запропоновані із відступом від ідеальних частин співвласників, третій варіант - з відступом від ідеальних частин ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а четвертий варіант - з відступом від ідеальних частин ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В своїх поясненнях під час розгляду справи сторона відповідачів зазначала, що погоджуються саме із другим варіантом порядку користування земельною ділянкою, так як цей варіант не передбачає демонтажу самовільно збудованого сараю - літньої кухні під літ. «Д», в якому проживає син відповідача ОСОБА_3

З запропонованих судовим експертом варіантів порядку користування земельною ділянкою представник позивача підтримала будь-який із варіантів, окрім другого варіанту, так як саме його представник вважає несправедливим для позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Положеннями п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року передбачено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Суд врахував пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 щодо наміру легалізувати самочинне будівництво сараю-літньої кухні під літ. «Д», у порядку так званої «будівельної амністії». Також судом прийнято до уваги, що первинним користувачем спірної земельної ділянки є саме сім'я ОСОБА_8, яка з 1956 року користувалась земельною ділянкою, та між іншими співвласниками був сформований порядок користування спірною земельною ділянкою, до отримання ОСОБА_2 у власність 1/3 частини житлового будинку. Заперечення зі сторони позивача стосовно другого варіанту суд правильно вважав необґрунтованими.

Дослідивши всі запропоновані судовим експертом варіанти та враховуючи надані ним пояснення, а також враховуючи пояснення учасників справи, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про доцільність визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Одеса, вул. Нєдєліна, 58, відповідно до запропонованого судовим експертом варіанту №2. Оскільки, саме такий порядок користування земельною ділянкою суд вважав найбільш раціональним, виваженим, та таким, що відповідає принципу справедливості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визначення порядку користування земельною ділянкою..

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков