22-ц/775/159/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Хараджа Н.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Сороки Г.П., Биліни Т.І.

секретарі - Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, треті особи: ОСОБА_2,Управління Державного земельного агентства в місті Маріуполі Донецької області, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 23.08.2001 року між ним та ОСОБА_2, був укладений шлюб, під час якого ними був придбаний будинок АДРЕСА_1 який є їх спільною власністю,у зв'язку з чим, за ним зберігається право власності на ? частину даного будинку та відповідно він набув право власності на ? частину земельної ділянки, на якій він розташований. Проте, рішенням Маріупольської міської ради від 15.01.2003 року №25/1 ОСОБА_2 у порядку приватизації була передана у власність земельна ділянка площею 0,0600 га, розташована по АДРЕСА_1, на підставі чого їй був виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Не погоджуючись з даним рішення, просить суд визнати протиправним та частково скасувати рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.01.2003 року №25/1, в частині надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 скасувати державний акт на земельну ділянку: серія НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2, а також зобов'язати відповідача зняти державний акт з реєстрації зареєстрований в Книзі записів держаних актів на право власності на землю за №18.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на доводи, викладені у позовної заяві.

Відповідач та треті особи , належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явились, відповідач клопотань до апеляційного суду не надавав,треті особи надали клопотання про слухання справи за їх відсутність.( а.с. 103,194-195,197-198, 199, 201).

Заслухавши суддю - доповідача, позивача, який просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечення представника третьої особи ОСОБА_2 -ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та третя особа у справі ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 23 серпня 2001 року по 23 листопада 2011 року.

Відповідно договору купівлі-продажу від 13.03.2002 року ОСОБА_2 придбала жилий будинок АДРЕСА_1 право власності на який нею було зареєстровано в МКП «Маріупольське БТІ» 14.03.2002 року за №15682.

Згідно рішення Жовтневого районного суду від 12 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 жовтня 2013 року, в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об'єктом спільної власності будинку НОМЕР_2 по вул. Осипенко в м. Маріуполі та виділенні йому в натурі 66/100 часток цього будинку було відмовлено. ( а.с. 31,212-216)

Згідно п. 1.1.1 рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.01.2003 року № 25/1, ОСОБА_2 у порядку приватизації надана у власність земельна ділянка площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває в її користуванні, згідно договору купівлі продажу будинку.

Згідно державного акту серія ДН № 005069 від 07.02.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 18, ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.01.2003 року № 25/1, належить земельна ділянка площею 0,0600 га по АДРЕСА_1

Позивач, вважаючи, що зазначеним рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської рад порушені його права та інтереси, як власника нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці, звернувся з даним позовом в суд.

Відмовляючи у задоволені позову суд виходив з того, що відповідно до чинного законодавства, діючого під час приватизації спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а оскаржуване рішення прийняте відповідачем з дотриманням вимог діючого законодавства.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Порядок набуття громадянами права власності та право користування на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності регулюється земельним законодавством.

Відповідно до частини 1 п. а статті 17 Земельного кодексу України(2001 року, в редакції , діючий на час виникнення спірних відносин) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно статті 40 Земельного Кодексу громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно пунктів а,б,в частини 1 статті 81 Земельного Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі

а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

В п. 1 ст. 126 Земельного кодексу України зазначено, що єдиним документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку і право постійного користування нею, є державний акт.

Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України(2001 року, в редакції , діючий на час виникнення спірних відносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.03.2002 року ОСОБА_2 під час шлюбу з позивачем придбала жилий будинок АДРЕСА_1

Згідно умов даного договору Продавець продав,а Покупець купила належний Продавцю на праві приватної власності жилий будинок НОМЕР_2 з господарчими та побутовими будівлями та спорудами , що знаходяться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці Маріупольської міської Ради народних депутатів. ( а.с. 156)

Отже, розмір земельної ділянки , на якій розташований даний будинок , у даному договорі не зазначений; цивільно- правові угоди щодо даної земельної ділянки між Продавцем та Покупцем відсутні; договір оренди землі, що на той час перебувала у державній власності, ні з ким не укладався.

За таких обставин, доводи апеляції , що позивач набув право власності на ? частину земельної ділянки під час укладення договору купівлі-продажу будинку, не відповідає обставинам справи та нормам положень закону,які були чинними на час купівлі - продажу будинку.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 81 ЗК України (чинної на момент подання ОСОБА_2 заяви про виділення земельної ділянки,тобто станом на 26.12.2002 р) передбачалось, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 116 ЗК України (чинної на момент подання ОСОБА_2 заяви про виділення земельної ділянки) набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 6 - 10 ст. 118 цього Кодексу (чинної на момент подання ОСОБА_2 заяви про виділення земельної ділянки), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2002 року ОСОБА_2 звернулася до Голови Маріупольської міської ради із заявою про передачу їй у приватну власність безоплатно земельної ділянки площею 0,6 га для обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1 та їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.( а.с. 77)

Матеріали справи містять Технічний звіт зі складання Державного акту на право власності на земельну ділянку з відповідними висновками органів, визначених у ст. 118 ЗК України.( а.с. 47-54)

Таким чином, зазначений вище порядок щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд відповідачем було дотримано, а доводи апеляції що при цьому були порушені права позивача - безпідставні.

У свою чергу, як пояснив ОСОБА_1 він не звертався до відповідних органів про відділення йому у користування, або безоплатну приватну власність даної земельної ділянки.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем в межах повноважень, встановлених чинним законодавством,і ним не порушено прав чи інтересів позивача.

При цьому колегія зауважує, що, звертаючись з вимогами про скасування державного акта на землю, належного ОСОБА_2, та фактично оспорюючи її право на земельну ділянку, позовних вимог до ОСОБА_2 не заявлено, та її процесуальний статус позивачем визначений як третьої особи.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: Гаврилова Г.Л.

Сорока Г.П.

Биліна Т.І.