Справа № 454/1706/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/5271/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою фермерського господарства «ОСОБА_2» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2» до Вищого адміністративного суду України та держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

В червні 2016 року позивач ФГ «ОСОБА_2» звернувся в суд з позовом до відповідачів Вищого адміністративного суду України та держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з відповідача держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій Вищого адміністративного суду України при розгляді касаційної скарги фермерського господарства за вих. № 584 від 01.11.2013 року, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Оскаржуваною ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог Фермерського господарства «ОСОБА_2» до Вищого адміністративного суду України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалу оскаржив представник позивача ФГ «ОСОБА_2», вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена без дотримання вимог Конституції України, а також неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та не доведено обставин, які суд вважав встановленими.

В апеляційній скарзі зазначає, що місцевий суд зобов'язаний був захистити його права, передбачені ст. 56 Конституції України, застосувавши норми Конституції України, як норми прямої дії чи вказати, що такі права не порушувались.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу суд не захистив його права, визначені Конституцією України.

Стверджує, що відмовляючи у відкритті провадження у частині позовних вимог до Вищого Адміністративного суду України, суддя вносить завідомо неправдиву інформацію, оскільки в позовній заяві не ставилось вимог до суду.

На думку апелянта, суддя Сокальського районного суду Львівської області зобов'язаний був вказати норми закону, які забороняють йому направляти або судам розглядати позовну заяву до суду.

Просить скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою фермерського господарства «ОСОБА_2» до Вищого адміністративного суду України та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник позивача фермерського господарства «ОСОБА_2», представники відповідачів Вищого адміністративного суду України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм судових повісток (а.с. 43-45), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач фермерське господарство «ОСОБА_2» звернувся з позовними вимогами до Вищого адміністративного суду України та держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті протиправних дій, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації, яку позивач оцінює в 1000000 грн. (а.с. 1-4).

В свою чергу, як на підставу своїх вимог представник позивача посилається на порушення Вищим адміністративним судом України термінів розгляду касаційної скарги фермерського господарства від 01.11.2013 року, внаслідок чого порушено права, гарантовані ст. 40 Конституції України.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2» в частині вимог до держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с. 23).

В свою чергу, оскаржуваною ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог фермерського господарства «ОСОБА_2» до Вищого адміністративного суду України про відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи фермерському господарству «ОСОБА_2» у відкритті провадження у справі у частині позовних вимог до Вищого адміністративного суду України про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції виходив із того, що оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Згідно із ст.ст. 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до зазначених положень Конституції, судові рішення і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції.

Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає справи на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції та законодавством про судочинство.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У зв'язку із викладеним, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Разом з цим, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно із процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

З огляду на це, колегія суддів приходить переконання про обґрунтованість висновків місцевого суду, оскільки правильно встановивши, що предметом позовних вимог є по суті оскарження процесуальних дій суддів, пов'язаних з розглядом справи, суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у справі в частині вимог до Вищого адміністративного суду України.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_2» - відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 червня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог фермерського господарства «ОСОБА_2» до Вищого адміністративного суду України про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

Т.І. Приколота