Категорія 27Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.

суддів: Колоса С.С.,Стеблюк Л.П.

при секретарі Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2015 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 4050,00 доларів США, що еквівалентно 86383, 07 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважаючи його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В свою чергу позивач надала письмові заперечення, в яких просила апеляційну скаргу відхилити. Вважає рішення суду законним та обгрунтованим. Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції цілком відповідає.

Так, судом встановлено, що відповідно до розписки від 13.10.2014 року ОСОБА_3 отримав в борг 4050,00 доларів США у ОСОБА_2 та зобовязався повернути вказану суму позивачу до 31.10.2014 року (а. с.4).

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що він писав розписку 13.10.2014 року, за якою отримав в борг 4050,00 доларів США у ОСОБА_2 та зобовязався повернути вказану суму позивачу до 31.10.2014 року. Розписка була писана без будь-якого стороннього фізичного чи психологічного примусу.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_4 був наданий оригінал розписки від 13.10.2014 року, який був залучений до матеріалів справи.

Ст. 1046 ЦК України визначено поняття договору позики.

Ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Визначаючи характер наявних між сторонами правовідносин суд першої інстанції виходив з положень статей 1047, 1049 ЦК України, які регулюють відносини при укладенні договору позики та прийшов до висновку, з яким також погоджується суд апеляційної інстанції, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, не повернув позивачу кошти, отримані ним за договором позики, а тому такі кошти підлягають стягненню в судовому порядку.

Позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими. Наявність боргу доведена належними та допустимими доказами, зокрема розпискою, яка підтверджує факт укладення договору позики.

Відповідач, всупереч ст.60 ЦПК України, не довів суду факт відсутності такого боргу.

Ухвалюючи рішення, суд правильно застосував норми чинного законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку, а відтак доводи апеляційної скарги безпідставні і до уваги не приймаються, оскільки не спростовують висновків суду.

За таких обставин, рішення суду є законним,обґрунтованим, постановленим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування судова колегія не вбачає. Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: