Справа № 461/7537/15 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/863/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Ідея Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Дане рішення оскаржила представник ПАТ «Ідея Банк» - ОСОБА_5 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано положення цивільного законодавства щодо регулювання відносин поруки. Вказує, що договір поруки від 12.01.2015р. укладено відповідно до вимог цивільного законодавства, що регулюють забезпечення виконання зобовязання, а вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором банк, користуючись правом, встановленим ст. 543 ЦК України, предявив до солідарних боржників одночасно. Звертає увагу, що законом не встановлено обмежень щодо можливості сторін основного зобовязання (сторін кредитного договору) забезпечити виконання зобовязання на будь-якій стадії його виконання.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в розмірі 50, 00 грн. задовольнити повністю.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 164-165), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 21.09.2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 910.10720, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 64 734,44 грн. на строк 84 місяці для купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ, модель TF69YO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1.(а.с.12) Параграфом 3 даного договору передбачено, що забезпечення виконання зобовязань за даним договором є застава вищенаведеного транспортного засобу.

01.12.2011 року між ПАТ «Ідея банк» та ОСОБА_3 на виконання зобовязання за кредитним договором підписаний договір застави, предметом якого визначений транспортний засіб марки ЗАЗ, модель TF69YO, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний №АІ7264СР. (а.с.15)

Як вбачається із матеріалів справи, у звязку із невиконанням боржником ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором ПАТ «Ідея Банк», керуючись ст. 543 ЦК України, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 56) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 грн. 00 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що договір поруки був укладений через три роки після підписання та вже на стадії виконання кредитного договору, що суперечить інституту забезпечення виконання зобовязань, передбаченому цивільним законодавством.

Однак колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Отже порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положенням частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1904цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Матеріалами справи встановлено, що 12.01.2015р. між ПАТ «Ідея Банк» та гр. ОСОБА_4 (поручитель) укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель зобовязується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_3 зобовязань, передбачених кредитним договором № 910.107720 від 21.09.2011 року. (а.с. 47)

Згідно п.4 вищенаведеного договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником всіх зобовязань в сумі 50, 00 (пятдесят) гривень.

Пунктом 13 договору поруки передбачено, що сторони договору встановили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання усіма сторонами та діє 5 (пять) років з дати остаточного погашення, визначеної договором, основного зобовязання забезпечених порукою.

Абзацом 2 ч.3 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони і договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України , відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У відповідності до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається із вищенаведених положень, законом не встановлено обмежень щодо можливості сторін основного зобовязання (сторін кредитного договору) забезпечити виконання зобовязання на будь-якій стадії його виконання, оскільки обмеження суперечило б принципу свободи договору.

Колегія суддів вважає, що договір поруки від 12.01.2015р. укладено відповідно до вимог цивільного законодавства, що регулюють забезпечення виконання зобовязання, а вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором банк, користуючись правом передбаченим ст.543 ЦК України, предявив до солідарних боржників одночасно.

Судом встановлено, що договір поруки від 12.01.2015р. укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_4 не було визнано недійсним у передбаченому законом порядку. Окрім того поручитель не звертався у встановленому законом порядку із такою вимогою до банку про визнання договору поруки недійсним.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення законів та обставини справи уваги не звернув та не надав їм належної оцінки, однак вони мають важливе значення для правильного вирішенні справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року та ухвалення нового рішення, яким позов ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів підлягає до задоволення.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається із матеріалів справи під час звернення до суду ПАТ «Ідея Банк» було сплачено судовий збір в розмірі 600, 25 грн., однак ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави було виділено в окреме провадження, а тому вимоги про стягнення судового збору за подання позовної заяви будуть вирішені під час розгляду справи про звернення стягнення на предмет застави, оскільки такі були саме за вимоги майнового характеру в розмірі 1% ціни позову.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що з врахуванням поданої апеляційної скарги, з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ідея Банк» підлягає стягненню судовий збір по 255 грн. 78 коп. з кожного.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ідея Банк» судовий збір по 255 грн. 78 коп. з кожного

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_7