АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3623/16 Головуючий 1-ї ін-ї. - Назаренко О.В.
Справа № 635/1010/15-ц Доповідач - Сащенко І.С.
Категорія - право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Довгаль А.П., Бездітко В.М.,

за участю секретарів - Бойко А.О., Чабан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_5 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області про виділ частки житлового будинку з надвірними будівлями та визначення порядку користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вказаним позовом, який уточнила під час розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на підставі договору дарування від 20.05.2000 року належить ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_2

Інша частина будинку належала ОСОБА_7, померлій АДРЕСА_1 року.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є її син - ОСОБА_6, який фактично прийняв спадщину, проте оформити право власності не бажає.

Після смерті ОСОБА_7 відповідач порушує порядок користування житловим будинком та надвірними будівлями, який фактично склався між нею та померлою ОСОБА_7 протягом тривалого часу, чим порушує її права, як співвласника.

Посилаючись на вказані обставини, просила виділити їй 1/2 частину домоволодіння з надвірними будівлями і земельною ділянкою з урахуванням варіанту № 1 будівельно-технічної експертизи від 24.06.2015 року з максимальною ізоляцією з урахуванням ідеальних часток співвласників.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, в особі свого представника ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. При цьому посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову та розподілу домоволодіння є всі підстави.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що надані експертом варіанти поділу не відповідають ідеальним часткам співвласників та вимагають сплати значної компенсації, або не можуть забезпечити максимальну ізоляцію належних частин.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Встановлено, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 20.05.2000 року належить ? частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_2.

Право власності на іншу частину домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.20).

Після ОСОБА_7, померлої АДРЕСА_1 року, спадщину у вигляді ? частини вказаного домоволодіння фактично прийняв її син ОСОБА_6, який мешкав з нею на момент її смерті.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ст. ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4756/6310/6311, від 24.06.2015 року, було запропоновано три можливі варіанти поділу домоволодіння. При цьому експертом не враховано, що в будинку сторонами вже виконані певні переобладнання - зведені стіни, прорізані двері, прибудовано тамбур, які мають ознаки самовільного будівництва.

Згідно першого варіанту, на якому наполягала ОСОБА_5, сторонам запропоновано виділ у відповідності до часток співвласників, відступ у розмірі 270,5 грн. не впливає на розмір часток співвласників, тому грошова компенсація не розраховувалась. Проте за вказаним варіантом значна частина домоволодіння залишається у спільному користуванні, до того ж для здійснення вказаного варіанту поділу необхідно провести певні переобладнання приміщення. Земельна ділянка при цьому залишається у загальному користуванні.

Іншими двома варіантами передбачений відступ від часток співвласників з виплатою компенсації. А порядком користування землею передбачено встановлення сервітуту, про що ОСОБА_5 у позовних вимогах не заявляла.

Із роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» " № 7 від 04.10.1991 року в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

З огляду максимальної ізоляції найбільш придатним суд вважав другий варіант поділу, який фактично виконаний сторонами на сьогоднішній день з урахуванням самовільних переобладнань, проте відповідач ОСОБА_6 проти виплати компенсації заперечував, оскільки не має такої фінансової можливості.

У першому варіанті, на якому наполягали представники позивачки крім відсутності можливості повної ізоляції часток співвласників ( в загальному користуванні залишаються літня кухня та інші об'єкти ), експертом не надано варіантів влаштування опалення, електро- , водо- та газопостачання, водовідведення, які в свою чергу повинні будуть узгоджені з відповідними службами.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно ч.2 ст.59 ЦК України обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторонам було роз`яснено право заявляти клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи для усунення виявлених недоліків та протирічь. Представник позивачки ОСОБА_4 вказала, що вони розуміють необхідність проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, проте заявляти таке клопотання не бажають.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 відсутні.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі та надані сторонами докази.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування судова колегія вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді