У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ІваненкоЮ.Г., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» про зобов'язання укласти договір та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» звернулось до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що є виконавцем житлово-комунальних послуг в с. Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області та надає послуги з управління, утримання будинку та прибудинкової території, житлово-комунальні послуги.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 і не вносить плату за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом та просив зобов'язати ТОВ «Зараз-1» укласти з ним договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1 - по формі і змісту типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 484 та стягнути з ТОВ «Зараз-1» 5 000 грн у якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

У березні 2015 року ТОВ «Зараз-1» звернулось до відповідача з проханням підписати договір про управління будинком, однак останній мав певні зауваження до договору через його невідповідність типовому договору, та виклав їх в протоколі розбіжностей.

Посилаючись на те, що відповідач неправомірно не погоджує з ним умови договору, чим порушує його права та завдає моральної шкоди, позивач просив зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 грудня 2015 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» заборгованість в розмірі 2 978 грн 20 коп. та судовий збір в розмірі 235 грн 32 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» про зобов'язання укласти договір та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Зараз-1» відмовити, а його позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, суди попередніх нстанцій вірно виходили з того, що відповідачу надавалися комунальні послуги, якими він користувався, а тому зобов'заний їх оплатити.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що укладання договору про надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладання договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6 ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність доказів завдання ОСОБА_2 моральної шкоди, а тому обґрунтовано відмовили йому в задоволенні цієї позовної вимоги.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій були допущені порушення норм процесуального та матеріального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-1» про зобов'язання укласти договір та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Ю.Г. Іваненко