Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Мартинюка В.І., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення боргу за депозитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 9 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами депозитного договору від 9 жовтня 2013 року, укладеного між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриваБанк»), останній прийняв від неї на депозитний рахунок кошти у розмірі 10 280 доларів США на умовах, визначених договором, строком на 182 дні, а саме по 9 квітня 2014 року включно.

Після закінчення строку дії договору вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про повернення суми вкладу та сплату процентів, проте у задоволенні вимоги їй було відмовлено з посиланням на неможливість виконати умови договору щодо повернення депозитного вкладу через наявність «форс-мажорних» обставин, якими відповідач вважає анексію Криму та припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк», через яку було оформлено договір, на території АР Крим навесні 2014 року. Вважала таку відмову незаконною.

Ураховуючи наведене, просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»

10 280 доларів США депозитного внеску, 890,88 доларів США процентів за період з листопада 2013 року по лютий 2015 року, 3 % річних від суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України, що становить

599,33 долари США, що еквівалентно 16 989,85 грн та 2 897 557,60 грн пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 9 липня

2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача суму вкладу за договором від 9 жовтня 2013 року з процентами в розмірі 11 170, 88 доларів США, що еквівалентно 316 672, 84 грн; пеню в сумі 1 496,90 доларів США, що еквівалентно 42 434,22 грн; 3 % річних у розмірі 123,95 доларів США, що еквівалентно 3 513,74 грн, всього стягнуто 12 791,73 доларів США, що еквівалентно 362 620, 80 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 3 626, 21 грн.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення заборгованості по поверненню банківського вкладу, процентів, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання та розподілу судових витрат.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі

10 727, 30 доларів США, що еквівалентно 235 697, 67 грн у тому числі:

10 280 доларів США вкладу, 334, 08 долари США - процентів за договором та 113, 22 доларів США - 3% річних від простроченої суми вкладу.

Рішення у частині стягнення пені скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суди виходили з того, що відповідач порушив зобов'язання за депозитним договором, оскільки після закінчення його строку, всупереч вимогам ч. 2 ст. 1060, ч. 1 ст. 526, 530, 629 ЦК України не видав вклад та не сплатив проценти, передбачені договором, на вимогу вкладника.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 212-213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права,що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності 1 підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суд вважав доведеним факт існування між сторонами договірних зобов'язань, які випливають з депозитного договору від 9 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк». Доказом наведеного є примірник договору та квитанція про прийняття КримськимРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 280 доларів США для розміщення їх на депозитному вкладі за вищезазначеним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони(вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України

від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові №6-118цс14від 29 жовтня 2014 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи із положень ст. ст. 57-64 ЦПК України, належними письмовими доказами є будь-які документи, що містять фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому письмові докази подаються в оригіналі.

Проте, суд всупереч вимог ст. 64 ЦПК України не витребував та не дослідив в судовому засіданні оригіналу чи належним чином його завіреної копії депозитного договору від 9 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами, та оригіналу квитанції про прийняття коштів банком. Слід відмітити, що наявні в матеріалах справи вказані документи незавірені, а квитанція нечитабельна.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи,залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Викладене свідчить, що при вирішені судом неповно встановлено фактичні обставин справи, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 9 липня

2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області

від 24 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

В.І. Мартинюк

І.М. Фаловська