АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1885/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - ОСОБА_6 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», третя особа: інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області про визнання договору недійсним.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

22 лютого 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», третя особа: інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову позивач вказав, що він 25 жовтня 2015 року через мережу інтернет знайшов оголошення про продаж ТОВ Лізингова компанія «ВАШ АВТО» автомобіля «Мітсубісі паджеро» 2014 року випуску за гроші в сумі 430 000 грн.

27 жовтня 2015 року близько 09:00 позивач приїхав до офісу відповідача, що за адресою м. Кіровоград вул. Арсенія Тарковського, 35, де менеджер на ім'я ОСОБА_1 підтвердила оголошення про продаж автомобіля та повідомила, що для того щоб стати власником авто необхідно укласти договір ЛІЗІНГУ та внести гроші в сумі 100 000 грн. завіривши позивача, що залишок коштів в сумі 330 000 грн. можна сплатити протягом року. Після цього на ім'я позивача, співробітник компанії відповідача виписав рахунок на 100 000 грн., як оплату адміністративного платежу згідно договору фінансового лізингу. Позивачу повідомили, що ця лізингова компанія працює безпосередньо із заводом, тому і ціни набагато дешевші. Позивач запитав що таке лізинг і чим він відрізняється від кредиту, відповідач пояснив, що якщо в кредит, то відразу машина оформляється на вас, а тут - спочатку на компанію, поки Ви не викупите авто.

Менеджер, завірила позивача, що у разі оплати в той же день (27 жовтня 2015 року), автомобіль вже 30 жовтня 2015 року можна забрати в автосалоні в м. Черкаси по вул. Смілянській, 8.

Коли позивач почав читати умови договору, менеджери почали його відволікати та підганяти: вже часу немає, треба їхати у справах, загалом, потрібно швидше підписувати, завіривши, що все те про що вони розповіли, в точності прописано в договорі.

По суті, умови, які пояснили позивачу в офісі, повністю його влаштували. Як повідомили менеджери, спочатку вноситься гроші в сумі 100 000 грн., а на суму, що залишилася від вартості машини, оформляється лізинг на 5 років. З них перший рік, за словами менеджера, - безвідсотковий і з правом дострокового погашення. Але найголовніше - машину клієнтам обіцяють доставити за місцем проживання вже через три дні.

Саме тому, 27 жовтня 2015 року позивач уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 001053 предметом якого являвся вказаний автомобіль. Того ж дня, увечері позивач прочитав договір та почав хвилюватись, адже розбіжність між тим, що було сказано на словах, і прописаним на папері, була величезною. Співробітники відповідача ввели позивача в оману щодо положень договору, які в свою чергу порушують Цивільний кодекс України та Закони України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг».

Вважає, що укладений договір не відповідає закону щодо предмету договору, містить істотний дисбаланс стосовно прав та обовязків лізингодавця та лізингоодержувача, містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів для фізичних осіб на що у відповідача відсутня ліцензія, нотаріально не посвідчений, містить несправедливі умови.

Позивач просив суд визнати договір фінансового лізингу № 001053 недійсним, зобов'язати відповідача повернути сплачені позивачем грошові кошти у сумі 100 000 грн., які були спрямовані на організацію та виконання договору фінансового лізингу, стягнути з відповідача завдану моральну шкоду яка полягає в тому, що позивач вимушений відправляти велику кількість документів, звертатись в різні інстанції, що позначилось на його душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сім'ї, внаслідок чого він зазнав моральної шкоди. в сумі 30 000 грн..

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано договір фінансового лізингу № 001053, укладений 27 жовтня 2015 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» недійсним.

Зобовязано відповідача повернути сплачені позивачем кошти в сумі 100 000 грн., які були спрямовані на організацію та виконання договору фінансового лізингу.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь держави судовий збір в сумі 1 525 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2016 року виправлено описки в рішенні Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року.

Ухвалено вказати в мотивувальній частині рішення, що «судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача».

Ухвалено викласти пятий абзац резолютивноїх частини рішення в такій редакції «Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 1 525 грн.».

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - ОСОБА_6 просить скасувати заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» понесені судові витрати в розмірі 2 366,50 грн..

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 жовтня 2015 року між ОСОБА_7 та ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" укладено договір фінансового лізингу № 001053 (а.с. 7-12), згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати предмет лізингу у власність та передати його на умовах фінансового лізингу у користування ОСОБА_7, а він зобов'язувався сплачувати лізингові та інші платежі по договору.

Згідно п.1.1. Договору, предметом лізингу є транспортний засіб, а саме автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport.

27 жовтня 2015 року ОСОБА_7 було сплачено адміністративний платіж у розмірі 100 000 грн., що підтверджується наявною у справі квитанцією № N0ZH344763 (а.с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України, договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Пунктом 1.2 договору визначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у договорі та в додатку № 1, який є невідємною частиною.

Відповідно до пункту 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.7 договору, предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Адміністративного платежу, Авансового платежу та Комісії за передачу предмету Лізингу, у разі наявності, сплати різниці (а.с.7 зворотна сторона).

В пункті 8.2 договору визначено вартість предмета лізингу на момент укладення договору, що становить 27 500 доларів США. Згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу на дату укладання цього договору становить 660 000 грн. з ПДВ.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі та у специфікації.

Пунктом 9.2 договору визначено, що лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж на умовах викладених в договорі впродовж 12 місяців з моменту підписання даного Договору, платежами, які визначені в додатку №1 Договору.

Відповідно до п. 9.7 договору, кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються у наступному порядку: адміністративний платіж, авансовий платіж, комісія за передачу предмета лізингу.

Згідно п. 10.1 договору розмір щомісячних лізингових платежів розраховується наступним чином: вартість предмета лізингу помножена на коефіцієнт.

Пунктом 10.3 передбачено, що на момент укладання договору сторонами визначено розмір щомісячного лізингового платежу, що складає 1 145,83 долари США, що за курсом до української гривні становить 27 499,92 грн. Також, вказаним пунктом договору передбачено, що у випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобовязані підписати додаток № 3 до даного договору, що встановлює графік сплати лізингових платежів або план відшкодування.

Крім того, п. 12.1 договору передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Судом встановлено, що предмет лізингу не був переданий позивачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст.18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

З оскаржуваного договору вбачається, що в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, договором встановлено, що розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися, проте формули перерахунку не передбачено. Такі умови суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо.

Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Як із договору, так і додатків до нього вбачається, що відомості про продавця взагалі відсутні, його найменування та місце знаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно п. 4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Згідно п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судами першої та апеляційної інстанції не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. Крім того, встановлено, що договір фінансового лізингу від 27 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було.

Всі встановлені обставини узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, висловленою ним у справі № 6-2766, згідно якої відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення відшкодування моральної шкоди також є правильним, оскільки відповідач повідомив неправдиві відомості про істотні умови укладеного договору: предмет, строк та розмір лізингових платежів, добровільно договір фінансового лізингу відмовився розірвати, що змусило позивача докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Колегія суддів вважає, що розмір шкоди стягнуто районним судом із врахуванням принципів розумності та справедливості, характеру та обсягу страждань та характеру немайнових втрат, що зазнала фізична особа.

Правильним є і висновок суду в частині стягнення судових витрат, який відповідає встановленим вимогам ст. 88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, не підтверджуються матеріалами справи, так як колегією суддів встановлено, що суд дав оцінку з дотриманням положень ст. 212 ЦПК України та, обґрунтовано, відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦПК України, навів мотиви з яких він взяв до уваги одні докази та відхилив інші.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» - ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», третя особа: інспекція з питань захисту прав споживачів у Черкаській області про визнання договору недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :