АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6423/16 Справа № 203/8732/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Глущенко Н.Г., Деркач Н.М.,

за участі секретаря: - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недостовірною інформації та зобов'язання її спростувати, заборону вчиняти певні дії, визнання винними у розповсюдженні завідомо неправдивої інформації, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду із позовом про захист прав на повагу до гідності і честі її і членів її сім'ї та права на недоторканність її ділової репутації директора Дніпродзержинського міського благодійного фонду "Німецько-українського фонду "Фатерланд".

Просила шляхом принесення їй та членам її родини в її присутності публічних вибачень ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з поновленням її в правах із запрошенням на загальні збори релігійної громади Святої Катерини в м. Дніпропетровську та Синод Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, на яких будуть оголошені спростовані факти та прийняте рішення, а також шляхом спростування ОСОБА_7 і ОСОБА_8 інформації про вимогу ОСОБА_6 2 млн євро, шляхом заборони розповсюджувати в подальшому інформацію про неї, і, так само, шляхом спростування ОСОБА_7 інформації про дошкуляння телефонними дзвінками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і про переманювання її до релігійної громади м. Дніпродзержинська, інформації в листі до єпископа ОСОБА_18 від 08 вересня 2011 року з направленням письмового звернення до канцелярій єпископів ЄЛЦ Баварії, НЄЛЦ Росії, Казахстану, Грузії.

В обґрунтування зазначила, що відлученням її від Церкви пастором ОСОБА_7 07 вересня 2011 року після багатолюдної словесної сварки з їх участю в м. Дніпропетровську 04 вересня 2011 року в культовій будівлі церкви Святої Катерини і поблизу неї, після чого ОСОБА_8 на ґрунті міжнаціонального розбрату та ОСОБА_7 спільно на зборах членів релігійної громади і в листі до релігійного управління звели на ОСОБА_6 наклеп: в її дошкуляннях телефонними дзвінками сім'ї ОСОБА_11 для розколу релігійної громади, в проханнях нею профінансувати 2 млн євро, у зверненні до міліції з неправдивим доносом про застосування ОСОБА_7 до неї фізичної сили, в погрозах телефоном пастору фізичною розправою з ним, в спробі розколу нею раніше парафії римо-католицької церкви, а також зганьбили її честь і ділову репутацію поширенням пліток про ставлення позивача до релігійної організації як до джерела доходу і використання громади для особистого збагачення, про насадження нею чвар в євангелічно-лютеранській громаді з внесенням схизми.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року ОСОБА_6 в позові до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недостовірною інформації та зобов'язання її спростувати, заборону вчиняти певні дії, визнання винними у розповсюдженні завідомо неправдивої інформації - відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 вересня 2011 року від імені Ради релігійної громади м. Дніпропетровська ОСОБА_7 електронною поштою направив листа на адресу Президента Синоду і канцелярії єпископату Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України про словесну сварку з ОСОБА_6 04 вересня 2011 року на вході до культової будівлі церкви Святої Катерини в м. Дніпропетровську на проспекті К.Маркса, 103, з приводу підбурення парафіянки похилого віку ОСОБА_15 пустити поговір про відрядження головою ради релігійної громади вірян на Кірхентаг та з приводу дошкуляння членам громади телефонними дзвінками з метою їх виходу, що знайшло своє підтвердження в показаннях свідків в сукупності з електронним листуванням, (т. 1 а.с. 48-49).

З оголошення про мале відлучення від Церкви вбачається, що ОСОБА_7 в силу свого сану пастора вказав на нехристиянську поведінку ОСОБА_6, розпалювання нею розбрату і внесення схизми у християнській громаді євангелічно-лютеранського віросповідання в м. Дніпропетровську.

За даними постанов органу дізнання від 26 лютого і 02 червня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу хуліганства за ч. 1 ст. 296 КК України (т. 1 а.с. 23-24) і листів прокурора Кіровського району м. Дніпропетровськ від 20 липня 2012 року про здійснення нагляду за органами дізнання (т. 1 а.с. 39-40) саме ОСОБА_6 звернулася 14 жовтня 2011 року до міліції, яка проводила дослідчу перевірку її заяви про розповсюдження ОСОБА_7 неправдивої інформації про неї та застосування ним до ОСОБА_6 фізичної сили, що свого підтвердження не знайшла.

У своєму електронному листі на адресу позивача 15 лютого 2016 року ОСОБА_16 жодним чином не спростувала достовірність свого листування з ОСОБА_8, на яке посилалася сторона відповідачів. (т. 2 а.с. 87)

25 липня 2011 року в м. Одесі ОСОБА_6 зверталася до єпископа НЄЛЦ України ОСОБА_18 з приводу можливості реєстрації нової релігійної громади в м. Дніпродзержинську з пасторальним округом окремо від м. Дніпропетровська, що підтверджено даними протоколу їх зустрічі (т. 1 а.с. 177), що визнані сторонами спору. За Статутом релігійної громади її духовне керівництво здійснює пастор.

З дослідженої судом довідки канцелярії єпископату НЄЛЦ України від 29 січня 2014 року і витягу з протоколу засідання синодального комітету НЄЛЦ України від 26 квітня 2012 року у логічному зв'язку з церковним статутом і Статутом Церковного Управління (Єпископату) НЄЛЦ України (т. 1 а.с. 59, 64, 199, 210-211) вбачається, що громади Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області немає, і групі вірян з м. Дніпродзержинська, об'єднаних позивачем ОСОБА_6, відмовлено в розгляді Синодом НЄЛЦ України питання про реорганізацію церковного округу населення і прийняття до цього релігійного об'єднання нової релігійної громади зі зміною пасторального округу.

02 лютого 2012 року ОСОБА_6 відповідно до ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" зареєструвала Статут релігійної громади Святої Анни Незалежної Євангелічно-Лютеранської Церкви в м. Дніпродзержинську, що вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і списку 10 засновників (т. 1 а.с. 180, 183).

Відповідно, з урахуванням необхідності досягнення рівності сторін спору в свободі віросповідання захистом репутації позивача буде виправдане обмеження свободи відповідачів у вираженні поглядів, якщо інтереси такого захисту у з'ясованому судом конфлікті істотно перевищуватимуть шкоду від втручання у свободу вираження думки. Зокрема, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими ст. 30 Закону України № 2657-XII "Про інформацію", у чинній з 09 травня 2011 року редакції відповідно до Закону України № 2938-VI від 13 січня 2011 року, визнає, за винятком наклепу, всі висловлювання, які не містять фактичних даних (тверджень про факти), а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані (критика, оцінка дій), з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири, порівнянь тощо, у зв'язку з чим оціночні судження не підлягають спростуванню, оскільки не може бути доведена ані їх правдивість, ані їх неправдивість.

Відповідач виражає своє бачення та аналіз вчинків позивача, оцінюючи їх на дотримання канонічних (корпоративних) норм, якими також врегульовані суспільні відносини, окрім права. Зміст листа до керівництва церкви та оголошення про мале відлучення, за внутрішнім переконанням суду, вказує на власний аналіз і оцінку відповідачем певних вчинків позивача, подій та їх причини як порушення церковних правил, через що містять критику особистості позивача, а тому є оціночними судженнями, які неможливо ані довести, ані спростувати.

Проте, наявність образливої форми критики у цій справі судом не встановлена, оскільки така критика пролунала в контексті виховання релігійних переконань способом застосування церковного (громадського) стягнення виправного характеру, у зв»язку з чим склад образи, як підстави для відшкодування моральної шкоди згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію", відсутній.

Поширення серед парафіян чутки на підставі неточних відомостей про пошуки джерел фінансування та правдивих відомостей про докучання телефонними дзвінками, що ганьблять ділову репутацію позивача, формально містить ознаки складу дифамації. Між тим, втручання в свободу вираження відповідачами своїх поглядів і думок про повагу традицій та внутрішніх настанов НЄЛЦ України неодмінно буде поєднане з порушення права відповідачів, передбаченого ст. 19 ЦК України, на самозахист колективного інтересу сповідувати релігію в колі тих, хто поділяє цю віру, і у вирішенні безсторонньо від держави та без її втручання внутрішніх питань відповідальності перед релігійною організацією її членів. Тоді як меншість мирян з позивачем заснували іншу релігійну громаду тієї ж лютеранської течії та зареєстрували свій статут з набуттям статусу юридичної особи, вільно скориставшись можливостями сповідати обрану релігію і правом свободи зібрання.

Таким чином, не заперечуючи прав позивача за ст.ст. 297, 299 ЦК України на повагу її честі та гідності, недоторканність ділової репутації та на їх захист, належить дійти висновку, що відсутні підстави для втручання у права відповідачів на вільне вираження думок і засудження їх за дифамацію, оскільки таке втручання не відповідає вимогам співмірності та необхідності у демократичному суспільстві за ч. 2 ст. 10 і ч. 2 ст. 9 в поєднанні з ст. 11 Конвенції, оскільки свавільне втручання держави у внутрішні настанови релігійних організацій з метою оцінки легітимності релігійних поглядів на інститут церковних заходів впливу і покарань (анафеми), є неприпустимим, на підставі чого суду належить ухвалити рішення згідно з ч. 3 ст. 16 ЦК України про відмову в задоволенні позову повністю.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив ухвалу, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: