АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Борисової А.В., Ратнікової В.М.

при секретарях Меженко А.А., Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про банківський вклад від 26.09.2007, укладеного між ним та Банком, він вніс на депозитний рахунок Банку грошові кошти у розмірі 11000,00 євро строком на 12 місяців, але у подальшому строк дії договору продовжувався і відповідно до витягу з балансу станом на 27.08.2014 розмір його вкладу становив 16224,70 євро. Крім того, 26.09.2007 між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого Банк відкрив йому валютний рахунок для ведення розрахункового касового обслуговування і на цей рахунок 05.08.2008 ним було перераховано грошові кошти у розмірі 17950,00 Євро.. 09.07.2009 належні позивачу кошти були переведені на картковий рахунок і відповідно до витягу з розрахунку балансу станом на 06.09.2014 розмір його вкладу становив 6845, 88 Євро. Влітку 2014 позивач звернувся до Банку із вимогою повернути йому кошти, але йому було відмовлено у видачі грошових коштів, посилаючись на те, що він є мешканцем АРК. Як потім з'ясувалося, у договорі помилково було зазначено його місцем проживання - м. Ялта, проте як він постійно проживав та був зареєстрований у м. Києві. На його неодноразові звернення працівники Банку відмовляли у видачі грошових коштів з різних підстав. У зв'язку з цим позивач змушений був звернутися до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договорами у розмірі 16224,70 Євро та 6845,88 Євро відповідно, а також пеню у розмірі 129425,96 Євро, 3 % річних у розмірі 354,59 Євро. Крім того, позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює в 60000,00 грн., та просить також стягнути з відповідача.

Справа № 754/13963/15 ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5648/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2016 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не з'ясував обставини, що мають значення для справи, та розглянув справу однобічно чим фактично позбавив можливості позивача отримати належні йому грошові кошти. Враховуючи вищевикладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив про задоволення заявлених вимог.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1, з однієї сторони, та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії, з другої сторони, 26.09.2007 у м. Ялта був укладений Договір вкладу № SAMDN9903 в іноземній валюті із строком дії 12 місяців. Відповідно до умов вказаного Договору позивач ОСОБА_1 вніс до Банку на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 11000, 00 Євро.

У подальшому, як вказує позивач, строк дії Договору неодноразово продовжувався і відповідно до виписки станом на 27.08.2014 розмір вкладу позивача становив 16224, 70 Євро з урахування нарахованих відсотків на суму вкладу.

Разом з тим, слід звернути увагу, що оригінал квитанції на суму вкладу позивачем суду представлений не був, на запитання суду представник позивача повідомив про його відсутність (журнал та звукозапис судового засідання апеляційного суду 07.07.2016). Таким чином, позивачем не підтверджено внесення на рахунок відповідача суми вкладу у розмірі 11000 на підставі договору у формі заяви № SAMDN9903 вклад «стандарт» від 26.09.2007.

Твердження представника позивача про те, що сума неповернутого вкладу за цим договором підтверджується довідкою, виданою Кримським регіональним управлінням ПАТ «Приватбанк» № 3662735 від 25.08.2014 не можуть бути прийняті до уваги суду з огляду на те, що по-перше, вона відображає останню операцію від 26.09.2013, по-друге вона не є оригіналом, є фотокопією. А відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором вкладу № SAMDN9903 задоволенню не підлягають, так як не є доведеними належними та допустимими доказами у справі.

Також 26.09.2007 між позивачем ОСОБА_1, з однієї сторони, та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії, з другої сторони, в м. Ялта був укладений Договір № SAMDN 09974, відповідно до умов якого Банк відкрив позивачу валютний рахунок у євро для ведення розрахункового касового обслуговування за НОМЕР_1 ; картка НОМЕР_2. При його відкритті, згідно квитанції було внесено 500 Євро.

Як вказує позивач, згодом на вказаний рахунок ним було перераховано грошові кошти у розмірі 17450,00 Євро. Вказані обставини позивач підтверджує власними заявами на здійснення переказу з інших рахунків відкритих в інших банківських установах (т. 1 а.с.26-28). Проте, сама по собі заява позивача на здійснення переказу не є свідченням проведеної банківської операції. А надані представником позивача копії виписок «Райффайзен Банк» у м. Москва підтверджують два з трьох вказаних ним переказів, здійснених в 2008 році (т. 2 а.с.11-20). Як вказує сам представник позивача і це він підтверджує випискою по рахунку в період 2007 - 2014 по вказаному рахунку було здійснено близько 100 операцій. А отже внесення коштів на поточний рахунок в 2008 році, при наявності численних банківських операцій, не може свідчити про знаходження цих коштів на рахунку в 2014 році.

Згідно виписки Банку від 06.09.2014 № 3662735 за картою № 236706, рахунок № SAMDN2562 за період з 09.07.2009 по 11.03.2014 баланс на початок періоду ставив 17950,00 Євро, а баланс на кінець періоду 6845,88 Євро (а.с.18-23). Дана виписка надана по рахунку та картці, номер яких відрізняється від номеру вказаного у Договорі про відкриття поточного рахунку, даних про здійснення будь-яких змін номеру рахунку позивача матеріали справи не містять. Оскільки ця довідка не включає періоду з 26.09.2007, неможливо перевірити шляхом співставлення внесених позивачем коштів при укладенні договору, а також перевірити доводи щодо здійснення переказів з інших банківських установ. А отже наявність заборгованості за договором Договір № SAMDN 09974 не підтверджується належними та допустимими доказами. До того ж вказана виписка також не оригінальним документом, а є фотокопією, видана Кримським регіональним управлінням ПАТ «Приватбанк» 06.09.2014, тобто на час видачі такої довідки відповідач не мав можливості контролювати діяльність філії внаслідок окупації АРК.

Висновок про відсутність контролю за діяльністю філій АРК зроблений колегією суддів на підставі ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Також відповідно до п. 5 Постанови НБУ від 06.05.2014 № 260 банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував факт закриття кримських відділень ПАТ «ПриватБанк» наприкінці травня 2014 року, а тому наявні в матеріалах справи довідки ПАТ «ПриватБанк» за підписом начальника департамента по координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління ПАТ «ПриватБанк» від 25.08.2014 не можуть вважатися належними та допустими доказами у справі.

За наведених обставин слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що у суду відсутні будь-які правові підстави для висновку про внесення позивачем грошових сум на депозитні та валютні рахунки вкладника без дійсних підтверджень цього належними та допустимими доказами, що в свою чергу унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог.

При цьому слід звернути увагу, що відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у визначений спосіб.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.03.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: