Справа № 202/4319/16-ц
Провадження № 2/0202/2249/2016
08 серпня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: Мороза В.П.
при секретареві: Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності,-
У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності.
В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати дійсним договір довічного утримання від 20 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,2кв.м. та житловою площею 29,8кв.м.
Позивач в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 20 грудня 2014 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, позивач зобов'язався здійснювати утримання (догляд) за ОСОБА_3 а саме: надавати побутові послуги (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни - один раз на 10 днів) виконання різних ремонтних робіт, витрати на придбання лікарських засобів, забезпечення надання медичної допомоги, щотижневого забезпечення продуктами харчування, організації щоденного триразового харчування та ін.
Відповідно до п.1.2 договору довічного утримання від 20 грудня 2014 року ОСОБА_3 передав позивачу у власність квартиру за АДРЕСА_1 а позивач зобов'язався забезпечувати ОСОБА_3 утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічно доглядом.
Зазначений договір довічного утримання укладений сторонами у простій письмовій формі. Сторони досягли згоди за всіма його положеннями.
Згідно п.6.3. договору довічного утримання від 20 грудня 2014 року передбачено, що сторони домовилися зустрітися у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенської І.Р. 14 січня 2015 року об 11 год. за адресою: АДРЕСА_3 для нотаріального посвідчення зазначеного договору довічного утримання.
Однак, 14.01.2015 року, оскільки ОСОБА_3 був на той момент вже людиною похилого віку, з приводу поганого самопочуття він не з'явився до нотаріуса для укладання даного договору у нотаріальній формі.
Не дивлячись на факт того, що договір у нотаріальній формі сторони так і не уклали - позивач сумлінно виконував свої зобов'язання за цим договором, піклувався про ОСОБА_3 та доглядав його.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №27 від 25 березня 2016 року ОСОБА_3 помер через хронічну сердцево-судину недостатність.
Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1ст.16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.2 статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
У зв'язку із тим, що ОСОБА_3 не зміг у вказану дату та час з'явитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору довічного утримання через хворобу, договір не було нотаріально посвідчено, однак ми домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовим договором укладеним між нами, та відбулось повне виконання договору довічного утримання, тому вважаю, що позовні вимоги щодо визнання договору довічного утримання дійсним та визнання на підставі зазначеного договору права власності обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На даний час з дозволу позивача у квартирі проживає відповідач, який деякий час доглядав за ОСОБА_3 та який вважає себе спадкоємцем.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання дійсним договору довічного утримання від 20 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,2кв.м. та житловою площею 29,8кв.м. Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки позивачем на їх підтвердження не надано належних та допустимих доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212 - 215, 218, 224-224 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності - задовольнити частково.
Визнати дійсним договір довічного утримання від 20 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,2кв.м. та житловою площею 29,8кв.м.
В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз