Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/408/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л.І.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» (далі Банк) звернулось з даним позовом та після його уточнення остаточно просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість по відсоткам за договором б/н від 21.05.2008 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 13.07.2012 року по 13.07.2015 року у розмірі 6686 грн. 99 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.05.2008 року, відповідач 21 травня 2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Останнім були підписані Умови та правила надання банківських послуг, де зазначено, що він дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і він дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

Відповідачем були порушені вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умови договору, так як відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 та ч. 2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 26.06.2015 року відповідач має заборгованість в сумі 28777,75 грн., що складається з : 3000 грн. заборгованості за кредитом, 14901,19 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 9030 грн. заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф(фіксована частина), 1346,56 грн. - штраф (відсоткова складова).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд помилково застосував встановлену Законом позовну давність до спірних правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права…

Судом встановлено, що 21 травня 2008 року на підставі укладеного із Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк» кредитного договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальником були підписані Умови та правила надання банківських послуг, де зазначено, що він дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і він дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі Банк) є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів від 14.05.2009 року змінено тип Банку та його найменування з Закритого акціонерного товариства «Акцент-Банк» на Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ «Акцент-Банк». 24.09.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (а.с. 16-21).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з моменту прострочення відповідачем сплати тіла кредиту, а саме з 30 червня 2008 року до моменту звернення до суду - 16 липня 2015 року, встановлений законом строк позовної давності сплив, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду із таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно із Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору (п.9.12), договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Заяви про припинення дії договору відповідач не подавав, а тому відбулася його пролонгація.

Як убачається із наданого позивачем розрахунку, строк погашення заборгованості за кредитом настав 30 червня 2008 року. Тобто, саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 16 липня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Суд першої інстанції повністю відмовив у задоволенні позову із підстав пропущення строку позовної давності.

Однак, судом не враховано, що за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Відтак, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами, які нараховані на прострочену заборгованість по кредиту за період з 13 липня 2012 року по 13 липня 2015 року згідно проведеного розрахунку (а.с. 4-7) в розмірі 6686 грн. 99 коп.

Така правова позиція міститься і у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року по справі № 6-249 цс15, яка у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України, має бути врахована іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, судом при розгляді справи не в повному обсязі зясовані обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого було ухвалено рішення, яке не грунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи, а тому це рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову і стягнення заборгованості за кредитним договором в частині нарахованих відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2733 грн. 80 коп. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" задовольнити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: Житомирська область, Брусилівський район, вул. Жовтневої революції, 65) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, р/р №0010 (для погашення заборгованості), р/р № 0001(для відшкодування судових витрат), МФО 307770) заборгованість за кредитним договором без номера від 21 травня 2008 року по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 13 липня 2012 року по 13 липня 2015 року в розмірі 6686 грн. 99 коп. та 2733 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: