Справа № 304/1525/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія судді палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Дроботі В.В.

суддів: Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дітей з 1000 грн. до 2200 грн. щомісячно до досягнення старшої дитиною повноліття.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено частково, збільшено розмір аліментів, стягнутих рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2011 року у твердій грошовій сумі з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, до суми у 1311 (одна тисяча триста одинадцять) гривень 00 коп. щомісячно на двох дітей, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с.129-131). Стягнуто судовий збір на користь держави.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступне.

Позивачка звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів які за рішенням Перечинського районного суду від 05.12.2011 р. сплачує її колишній чоловік на утримання двох дітей в розмірі 1000 грн. починаючи з 17.11.2011р.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Аналогічне роз'яснення міститься у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як видно із змісту позовної заяви позивачкою були заявлені вимоги про збільшення розміру аліментів на її користь на утримання дітей з двох підстав:

- у зв'язку із зміною матеріального, сімейного стану, погіршення здоров'я дітей (ст.192 СК України)

- необхідністю участі відповідача у додаткових витратах на дітей (185 СК України) (а.с.1,2).

Позивачка стверджує що нею здійснено витрат на лікування дітей в розмірі 4567,42 грн..

На підтвердження цього ОСОБА_2 надала оригінали та копії квитанцій за період з 20 травня 2014 року по 26 листопада 2015 року (а.с.42-50, 74-107а).

Крім того ОСОБА_2 надала копій медичних карток ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.17-30, 31-41).

Дослідивши медичну картку молодшого сина позивачки ОСОБА_4 колегія суддів встановила що позивачка понесла витрати в розмірі 930,04 грн., оскільки дитина в період з 20.05.2014р. по 26.11.2015р. хворіла з 09.11.2015р. по 16.11.2015 р., і лікарем було призначено: «Нурорфен», «Ефізол», «Афлубін», «Називін», «Хлорофіліпт», «Бронхоімунал», «Піковіт» (а.с.29-30,78,96,100). Медичні рекомендації інших спеціалістів матеріали справи не містять.

Дослідивши медичну картку старшого сина позивачки ОСОБА_3 колегія суддів встановила що позивачка понесла витрати в розмірі 560,50 грн., оскільки дитина в період з 20.05.2014р. по 26.11.2015р. хворіла з 12.10.2015р. по 20.10.2015 р., і лікарем було призначено: «Цефтріаксон», «Аскоріл», «Лактовіт-форте», «Л-цет», «Біопарокс», «Пентолвал плющ» (а.с.40-41,98,99) Медичні рекомендації інших спеціалістів матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначене матеріали справи містять обґрунтування витрат на лікування дітей за період з 20.05.2014р. по 26.11.2015р. на суму 1490,90 грн.

Щодо витрат на платний первинний прийом дитячого невропатолога в установі ТзОВ « ГЕМО МЕДИКА Україна» м.Ужгород матеріали справи не містять жодного належного обґрунтування, як то рекомендації спеціалістів державного медичного закладу, підставність цих витрат, в той час як за місцем реєстрації дітей м.Перечин здійснюють прийом відповідні спеціалісти КП «Перечинський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги», які за потребою направляють дітей до м.Мукачево в обласний дитячий медичний центр.

Також матеріали справи не містять письмових доказів витрат на стоматологічні послуги, оскільки рахунок фактура та акт виконаних робіт не є фінансовими документами.

Надані письмові докази на підтвердження понесених позивачкою додаткових витрат на дітей у розмірі 624,00 грн. на канцелярські товари колегія суддів оцінює критично, оскільки на квитанції про розрахунок готівкою відсутній відтиск відповідної печатки продавця, крім того Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про ПП ОСОБА_6 не містить (а.с. 146).

Надані позивачкою письмові докази щодо витрат на одяг дітей не є належними та допустимими відповідно до вимог ст.61 ЦПК України, оскільки накладна не є фінансовим документом про оплату, в зв'язку з чим не може бути доказом понесених фінансових витрат.

За ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підставою звернення позивачки до суду є зміна матеріального, сімейного стану, погіршення здоров'я (ст.192 СК України) проте, доказів зміни матеріального стану відповідача у бік його покращення у порівнянні з груднем 2011 року, тобто з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дітей позивачка суду не надала. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як видно з матеріалів справи позивачка офіційно працевлаштована на посаді головного спеціаліста Управління юстиції у Перечинському районі (а.с. 108). Відповідно до декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру позивачка в 2014 р. отримала доходи в розмірі 57 836 грн., за нею зареєстровано житловий будинок, квартира, садовий (дачний) будинок, земельна ділянка (а.с. 147-149).

Відповідач ОСОБА_1 також з 10.11.2015р працевлаштований на посаді чергового слюсара в ДП ОЛК "Дубриничі" з окладом 1500 грн.

Апеляційний суд витребував та дослідив у зв'язку з заявленим позивачкою на підставі ст.192 СК України даного позову справу №2-390/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, розглянуту Перечинським районним судом 05 грудня 2011 року.

Будь-яких об'єктивних даних про те, що у порівнянні з цим періодом у 2015-16 р.р. матеріальний стан відповідача покращився настільки, що давав суду підстави для збільшення розміру аліментів на утримання двох дітей позивачки, жодна з цих двох справ не містить.

Не надано позивачкою і інших доказів, які відповідно до вимог ст.192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів.

Таким чином, при відсутності підстав, передбачених ст.192 СК України для збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції помилково збільшив розмір аліментів.

В той же час, при наявності підстав, передбачених ст.185 СК України для стягнення додаткових витрат на дітей, позивачка звернулась до суду лише з однією позовною вимогою щодо збільшення розміру аліментів. Оскільки суди загальної юрисдикції розглядають справи виключно в межах заявлених позовних вимог, відповідно, правових підстав для стягнення фактично понесених додаткових витрат на лікування дітей в даному позовному провадження жодною нормою права не передбачено.

Висновок суду про збільшення розміру аліментів з урахуванням ст. 182 СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ґрунтується на помилковому тлумаченні норми права. Оскільки відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Перечинського районного суду від 27 січня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :