АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6159/16 Справа № 185/1914/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Боженко Л. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди - 9 883,62 гривень, витрати пов'язані з проведенням авто-товарознавчого дослідження в розмірі 450 гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,2 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 франшизу в розмірі 1 000 гривень.

В апеляційній скарзі товариство посилається на те, що судом порушені норми процесуального права та не враховані обставини у справі, а тому просить скасувати рішення суду в частині вимог до товариства та відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд посилався на те, що 05 вересня 2015 року о 10.45 год. перед перехрестям вул. Леніна та вул. Харківська в м. Павлограді ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під його керуванням. (а.с. 9)

В результаті ДТП автомобіль позивача отримав пошкодження. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 125/1/15 від 26.12.2015 року встановлена вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобілю НОМЕР_3, яка становить 13 013, 88 грн. (а.с.11-29).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ СК «УНІКА». Позивач звернувся до товариства із заявою про страхове відшкодування. 17 жовтня 2015 року ПрАТ СК «УНІКА» було складено страховий акт № 00175783 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 3 130, 26 грн. (а.с.31)

Відповідно до платіжного доручення № 035813 від 19 жовтня 2015 року позивач отримав страхове відшкодування від товариства в розмірі 3 130, 26 грн.

Згідно із ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до приписів ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Врахувавши, що вартість матеріальної шкоди спричиненої автомобілю НОМЕР_3 становить 13 013, 88 грн., а сума 3 130, 26 грн. сплаченого товариством страхового відшкодування не відшкодовує в повному обсязі спричинені позивачу збитки, суд вважав, що матеріальна шкода в сумі 9 883,62 грн. (13 013, 88 грн. - 3 130, 26 грн. = 9883, 62 грн.) підлягає стягненню із товариства.

Крім того, із товариства на користь позивача суд стягнув витрати пов'язані з проведенням авто-товарознавчого дослідження в сумі 450 грн. (а.с. 10).

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно із ст. 36.6. Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Тому суд стягнув із ОСОБА_3 франшизу в сумі 1 000 грн.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині стягнення грошових сум із товариства доводи апеляційної скарги про те, що раніше надана згода позивачем на отримання частини грошової суми є одностороннім правочином, а тому одностороння відмова позивача від зобов'язання не допускається.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Спірні правовідносин сторін регулюються нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому подачу заяви потерпілим про відмову від отримання всієї суми страхових платежів не можна вважати одностороннім правочином. Отже, посилання товариства на приписи ст.202 ЦК України не можна вважати обґрунтованим.

Водночас зміст поданої потерпілим заяви від 10.10.2015 року (а.с.59) про відсутність претензій до страховика, навіть у разі виявлення додаткових ушкоджень, які не враховані у виплаті, не є одностороннім правочином. А діюче законодавство не передбачає можливості відмовитися від своїх майнових прав на майбутнє та можливості відмовитися від права на судовий захист порушеного права.

Крім того, будучи завчасно повідомленим про наявність позовних вимог про стягнення грошової суми, та про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції (а.с.44), товариство не заперечувало проти позовних вимог, не надавало цієї заяви чи будь-яких письмових доказів на спростування доводів позивача відповідно до вимог ст.27,128,131 ЦПК України. А тому рішення суду першої інстанції про стягнення грошових сум із товариства прийняте із дотриманням вимог ст.10,11, ч.3 ст.213 ЦПК України.

Отже, посилання відповідача на заяву ОСОБА_2 від 10.10.2015 року не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ця заява була додана лише до апеляційної скарги.

Тому наведені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків суду першої інстанції, а із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду, передбачені ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: