Справа № 450/3065/15 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/1893/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

з участю державного виконавця Кваснікевич О.А.,

представника боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 4 грудня 2015 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження у виїзді за межі України керівника боржника - юридичної особи, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року державний виконавець ВДВС у Пустомитівському районі Львівської області звернувся з поданням, яке погоджене начальником ВДВС Пустомитівського РУЮ про тимчасове обмеження в.о. директора ДП «Аргентум» ОСОБА_2 у виїзді за кордон до стягнення з підприємства суми боргу по зведеному виконавчому провадженню, що становить 1 339 179 грн. 52 коп.

Оскаржуваною ухвалою подання задоволено.

Встановлено керівнику ДП «Аргентум» - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації якого АДРЕСА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, до виконання ДП «Аргентум» зобовязань покладених на нього рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області щодо стягнення 1 339 179, 52 грн.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2 Вважає таку незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та обєктивного встановлення усіх обставин справи.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити. Мотивує тим, що державний виконавець, звертаючись до суду із поданням, не надав суду жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобовязань. А наявність лише самого зобовязання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Разом з тим, ОСОБА_2 неодноразово повідомляв державного виконавця про незалежні від нього обставини, що перешкоджають виконати зобовязання ДП «Аргентум» в добровільному порядку. Зокрема, виконавцю відомо про відсутність коштів на рахунках ДП «Аргентум», перебування рухомого майна підприємства в податковій заставі із 16.11.2010 року, ненадання дозволу податковим органом на його відчуження, з метою погашення заборгованості ДП «Аргентум» із заробітної плати перед працівниками, факт неповернення бухгалтерських та фінансових документів підприємства колишнім керівництвом, а також чинення перешкод в доступі до майна ДП «Аргентум» йому, як в.о. директора.

Зазначає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 у даній ситуації не є необхідним та ефективним заходом впливу з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду, у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак ухилення від виконання обовязку виконання ДП «Аргентум» рішень суду щодо стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі на загальну суму 1 339 179, 52 грн.

Крім того, суд не врахував, що на момент звернення державного виконавця з поданням та винесення оскаржуваної ухвали, ОСОБА_2 було звільнено від тимчасового виконання обовязків директора ДП «Аргентум», які він виконував згідно наказу №1 від 22.01.2015 року. Відповідно до наказу №2 від 1 грудня 2015 року, засновником ДП «Аргентум» в особі Генерального директора ЛЗАТ «Торговий дім Львів» ОСОБА_2 звільнено від виконання обовязків директора ДП «Аргентум».

При розгляді справи за апеляційною скаргою особа, яка подала апеляційну скаргу доводи такої підтримав.

Державний виконавець Кваснікевич О.А. підтримала письмові заперечення на апеляційну скаргу, просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Мотивує тим, що за даними Державної реєстраційної служби України на час звернення до суду з поданням ОСОБА_2 значився в.о. керівника ДП, тому були правові підстави для звернення з поданням про обмеження саме його у тимчасовому виїзді за кордон. Наявність означеної суми боргу по зведеному виконавчому провадженню, частина якої виникла в період призначення ОСОБА_2 на посаду в.о. керівника, свідчить про ухилення підприємства як боржника від виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу Пустомитівського ДВС Львівської області та обмежуючи ОСОБА_2 керівника ДП «Аргентум» у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив того, що боржник ухиляється від виконання покладеного на нього зобовязання, державним виконавцем вжито усіх заходів передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», проте станом на 03.12.2015 року боржником вимоги вказані у виконавчих документах не виконані, заборгованість у розмірі 1 339 179 грн. 52 коп. не погашена. Тому вважав, що наявні правові підстави для обмеження керівника підприємства у праві виїзду з України до виконання рішення Пустомитівського районного суду щодо стягнення заборгованості у вказаній вище сумі.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Розглядаючи подання державного виконавця суд вірно виходив з положень п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов»язань за рішенням.

Аналогічне положення також міститься у в Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом МЮУ від 02.04.2012 року №512/5.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що обовязковою передумовою звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження є ухилення боржника від виконання зобовязань за рішенням.

Проте судом першої інстанції при розгляді подання державного виконавця дані положення не були достатньо враховані.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду або іншим органом, з огляду на вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням, та має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні.

Наявність лише зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон керівника ДП «Аргентум» - ОСОБА_2, державний виконавець з посиланням на ст.ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6, 8 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України», ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу» просив винести рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 керівника ДП «Аргентум».

Зазначав, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження про стягнення з ДП «Аргентум» 1 339 179, 52 грн.

До подання, державний виконавець долучив копії матеріалів виконавчого провадження, зокрема облікову картку на зведене виконавче провадження №ЄДРВП 46709288, постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження ВП№43634282 від 27.02.2015 року, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №43634283 від 19.06.2014 року, постанову про арешт коштів боржника від 18.07.2014 року, постанову про розшук майна боржника від 02.03.2015 року, відповіді на скеровані державним виконавцем запити у відповідні органи, з приводу наявності відкритих коштів на рахунках банку, наявності рухового та нерухомого майна, надані в ході виконання письмові пояснення ОСОБА_2 про неможливість добровільного виконання судових рішень. Інших додаткових доказів матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів приходить висновку, що з матеріалів подання, ухилення керівником ДП «Аргунтум» - ОСОБА_2 від виконання ним зобовязань за судовим рішенням не убачається. Доказів, які б стверджували, що ОСОБА_2 вчиняв дії чи утримувався від вчинення дій, які перешкоджають проведенню виконавчою службою примусових виконавчих дій та унеможливлюють чи ускладнюють виконання судових рішень про стягнення з підприємства заборгованості.

Навпаки, як стверджує апелянт, і це не спростовано державним виконавцем, він як керівник підприємства неодноразово повідомляв державного виконавця про незалежні від нього обставини, що перешкоджають виконати зобовязання ДП «Аргентум» в добровільному порядку. Зокрема, державному виконавцю відомо про відсутність коштів на рахунках ДП «Аргентум», перебування рухомого майна підприємства в податковій заставі із 16.11.2010 року, ненадання дозволу податковим органом на його відчуження, з метою погашення заборгованості ДП «Аргентум» із заробітної плати перед працівниками, факт неповернення бухгалтерських та фінансових документів підприємства колишнім керівництвом, а також чинення перешкод в доступі до майна ДП «Аргентум» в.о. ОСОБА_2

Покликання державного виконавця лише на факт наявності у боржника невиконаного зобовязання, покладеного на нього за судовими рішенням, само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобовязань.

Колегія суддів також враховує, що на час звернення 03.12.2015 року державного виконавця з поданням про обмеження ОСОБА_2 як керівника ДП «Аргентум», останній згідно наказу № 2 від 01.12. 2015 року Генерального директора ЗАТ «Торговий дім Львів» звільнений від тимчасового виконання обов»язків директора. Враховуючи відсутність у наказі дати звільнення, такою слід вважати дату винесення наказу/а.а. 55/.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця відділу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ДП «Аргентум» - ОСОБА_3 А тому в силу п.2 ч.2 ст. 307 ЦПК України, оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст.303, 304 , п.2 ч.2 ст. 307, п.6 ч.1 ст. 314 , 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду м. Львова від 4 грудня 2015 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця Відділу ДВС Пустомитівського РУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ДП «Аргентум» - ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді