АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1313/К/16 ОСОБА_1
Категорія 39 (ІV) Доповідач Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар: Маслова К.В.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення частки померлої в майні, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення частки померлої та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, який уточнила 04.11.2015 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 13.12.1991 року було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано на імя відповідача. 15 квітня 2002 року ОСОБА_5 померла, після смерті якої відкрилася спадщина на належну за життя їй 1/2 частини квартири, яку прийняв відповідач, оскільки був зареєстрований з нею на момент її смерті.

27.05.2014 року вона звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, в чому їй було відмовлено оскільки не визначений обсяг спадкового майна.

Просить суд визначити, що частка померлої 15.04.2002 року ОСОБА_5 в спільному майні подружжя - квартирі АДРЕСА_1 становила 1/2; визнати факт, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5; визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення частки померлої в майні, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволено в повному обсязі.

Визначено, що частка померлої 15 квітня 2002 року ОСОБА_5, в спільному майні подружжя - квартирі АДРЕСА_2, загальною площею 57,2 кв. м., житловою площею 37,7 кв.м., зареєстрованої 03.01.1992 на ім'я ОСОБА_2 в Криворізькому бюро технічної інвентаризації ( книга №6, сторінка№101, запис №2631), відповідно до договору купівлі - продажу від 13.12.1991, зареєстрованого та посвідченого Другою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром №3-3396 - становила 1/2.

Визнано факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично прийняла спадщину після померлої 15 квітня 2002 року ОСОБА_5, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 15 квітня 2002 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не враховано відсутність у ОСОБА_4 права на спадщину після смерті померлої матері, що встановлено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.08.2015 року, яким відмовлено їй у наданні додаткового строку для прийняття спадщини, й відповідно підстав у звязку з цим для звернення до суду з даним позовом. Не враховано судом й того, що позивач на день смерті матері не проживала у спірній квартирі, а була зареєстрована вже після її смерті, пропустила строк прийняття спадщини без поважних причин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі, зареєстрованому 20 лютого 1963 року в Жовтневому районному бюро РАГС м. Кривого Рогу, актовий запис №179 (а.с. 7).

Позивач ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів про народження м. Кривого Рогу Жовтневого району Дніпропетровської області, зроблено відповідний запис № 155 від 30 січня 1970 року, вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7, 8).

Згідно договору купівлі-продажу від 13 грудня 1991 року, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_4 (а.с.11), право власності на яку 03 січня 1992 року зареєстрував на своє імя (а.с.10).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали та були зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з моменту купівлі квартири й ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у вказаній квартирі й по теперішній час.

15 квітня 2002 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть відділу реєстрації актів громадянського стану Жовтневого управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, виданого 15 квітня 2002 року, актовий запис № 715 (а.с. 9).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне за її життя майно у вигляді частини квартири АДРЕСА_5, спадкоємцями в порядку спадкування за законом якої є сторони у справі.

27 травня та 29 вересня 2014 позивач ОСОБА_4 зверталася до приватного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_5, однак постановами від 27.05.2014 року та від 29.09.2014 року їй було у цьому відмовлено (а.с. 15, 18).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після ОСОБА_5, померлої 15 квітня 2002 року шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Проте, з такими висновками колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

За приписами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦКРСР.

Отже при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Встановивши, що спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_5, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, померлої 15 квітня 2002 року, й була прийнята відповідачем ОСОБА_2 як спадкоємцем першої черги, який проживав із спадкодавцем на момент смерті, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні правовідносини підлягають врегулюванню за нормами ЦК УРСР, який діяв на час її відкриття.

Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

При цьому, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 на час смерті своєї матері ОСОБА_5 не проживала разом з нею за адресою місця її проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 й в період з 25 січня 1991 року по 16 квітня 2003 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5). За місцем проживання спадкодавця ОСОБА_5 позивач зареєструвалася вже після її смерті 07.07.2003 року.

Крім того, позивач ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 не подавала заяву на протязі 6 місяців до нотаріальної контори про прийняття спадщини й з такою заявою звернулася тільки 27 травня 2014 року (а.с. 15).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року, яке в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України, має преюдиційне значення, встановлено відсутність поважних причин пропуску ОСОБА_4 строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 й з цих підстав скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18.08.2014 року, яким позов ОСОБА_4 задоволено та надано їй додатковий строк в два місяці для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої 15.04.2002 року ОСОБА_5 (а.с. 16, 101).

Отже, вказані фактичні обставини підтверджують те, що позивач ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_5 у законом встановлений строк не прийняла.

Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту прийняття спадщини, позивач ОСОБА_4 послалася на фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном частиною квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5 за життя.

За змістом ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 № 18/5, що була чинною до 03 березня 2004 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Матеріали даної справи таких доказів не містять.

Поховання матері, проживання в квартирі після її смерті та реєстрація в ній з липня 2003 року, здійснення ремонту в квартирі не є такими доказами, оскільки вони здійснені після спливу шестимісячного строку й не підтверджують факт вступу в управління або володіння спадковим майном.

Факт сплати комунальних послуг за адресою місця проживання спадкодавця ОСОБА_5, після смерті останньої в період з травня 2002 року по листопада 2002 року, колегія суддів не приймає як доказ фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки надані в підтвердження цього квитанції свідчать про сплату комунальних послуг не позивачем, а іншою особою (а.с. 119), а сплата позивачем комунальних послуг в подальшому після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, правового значення не має.

Однак, під час вирішення спору суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи й відсутність доказів фактичного вступу ОСОБА_4 в управління та володіння спадковим майном, які свідчили б про прийняття нею спадщини після смерті своєї матері в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, й на думку колегії суддів, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та визнання факту прийняття нею спадщини після померлої 15.04.2002 року ОСОБА_5

Оскільки вимоги позивача про визнання факту прийняття спадщини не підлягають задоволенню, то з огляду на положення ст.ст. 3, 15 ЦПК України, вимоги позивача про визначення частки померлої ОСОБА_5 у спільному майні подружжя, й вимога про визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_6 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 15.04.2002 року, не підлягають задоволенню як заявлені передчасно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню на підставі п.2, п.4 ст. 309 ЦПК України в зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та виходячи із вимог ст. 88 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2 судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги, в сумі 606,34 грн. (а.с. 164).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.2, п. 4 ч.1 ст.309, 313- 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення частки померлої в майні, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 606,34 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_8