Справа №487/7028/15-ц 10.10.2016 10.10.2016 10.10.2016
Провадження №22-ц/784/2090/16
Справа № 487/7028/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2090/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
Рішення

Іменем України

10 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі:

- представника відповідача - ОСОБА_3,

- третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк» або Банк) до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності,

установила:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності.

Позивач зазначав, що 06 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №81П/2007, за яким остання отримала 14 000 дол. США зі сплатою 14,6 відсотків річних та строком повернення 05 березня 2022 року.

На забезпечення виконання кредитних зобовязань цього ж дня між банком і ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66, 5 кв.м, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2003 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, укладеними ТОВ «Український промисловий банк» з позичальниками, в тому числі відповідачем, за умовами договору іпотеки від 06 березня 2007 року.

Посилаючись на порушення позичальником ОСОБА_4 кредитних зобовязань та виникнення станом на 28 липня 2015 року заборгованості у розмірі 183 543 грн. 37 коп., з яких: 150 832 грн. 29 коп. заборгованості за тілом кредиту та 32 711 грон. 08 коп. за процентами, банк просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на іпотечне майно.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просило його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

-2- В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача, третя особа ОСОБА_4 посилалися на необґрунтованість її доводів.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача та відповідач не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №81П/2007, за яким позичальник отримала 14 000 дол. США зі сплатою 14,6 відсотків річних та строком повернення 05 березня 2022 року (а.с. 6-11).

На забезпечення виконання кредитних зобовязань цього ж дня між банком і ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66, 5 кв.м, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01 липня 2003 року за № 1896 (а.с. 12-13).

За договором про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_7 від 30 червня 2010 року здійснено відступлення право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, укладеними ТОВ «Український промисловий банк» з позичальниками, в тому числі відповідачем, за умовами договору іпотеки від 06 березня 2007 року (а.с. 23 -28,).

За розрахунком позивача, позичальник ОСОБА_4 станом на 28 липня 2015 року мала заборгованість за кредитним договором у розмірі 183 543 грн. 37 коп., з яких: 6 836, 66 дол. США, що еквівалентно 150 832 грн. 29 коп. заборгованості за кредитом, з них прострочена заборгованість 310, 23 дол. США (6 844 грн. 38 коп.) та 1 482, 67 дол. США (32 711 грн. 08 коп.) за процентами, з них прострочена заборгованість 408, 83 дол. США (31 082 грн.) (а.с. 17).

Наявність та розмір заборгованості, в тому числі і простроченої, боржник та іпотекодавець не заперечували.

Письмову вимогу ОСОБА_7 від 07 серпня 2015 року про усунення порушень умов кредитного та іпотечного договору, сплату простроченої (поточної) заборгованості в тридцяти денний строк з дати отримання вимоги, ОСОБА_5 не отримав (а.с.18-22).

З матеріалів справи вбачається, що, під час розгляду справи, на погашення заборгованості по кредитному договору ОСОБА_4 сплачено у листопаді грудні 2015 року загальну суму 183 575 грн. 18 коп., що підтверджується довідкою банку від 15 січня 2016 року, ксерокопіями квитанцій від 10 листопада 2015 року № 64714912 на суму 50 515 грн. 95 коп., від 11 листопада 2015 року №64766247 - 3 869 грн. 43 коп., від 14 грудня 2015 року № 66687462 3 602 грн. 87 коп. та від 22 грудня 2015 року №67092854 125 586 грн. 93 коп. (а.с. 105-110).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції вважав, що ПАТ «Дельта Банк» не набуло відступлення прав за іпотечним договором та виходив з того, що станом на час розгляду справи основне зобовязання за кредитним договором виконано в повному обсязі, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Але з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, а тому і з підставами для відмови в задоволенні позову погодитись не можна.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина 3 статті 24 Закону України «Про іпотеку»).

-3-

Як встановлено відступлення прав за іпотечним договором здійснено на підставі договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_7 від 30 червня 2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за № 2258.

ПАТ «Дельта Банк» у встановленому законом порядку зареєстрував права іпотекодержателя, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №69784384, розділу Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки, графи відомості про субєктів.

Таким чином, підстав вважати, що ПАТ «Дельта Банк» не набуло відступлення прав за спірним іпотечним договором, немає.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи, позивачем суду наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого заборгованість позичальника станом на 28 січня 2016 року становить 34 110 грн. 78 коп., з яких: 777, 5 дол. США (19 336 грн. 79 коп.) - за кредитом, 8,25 дол. США(205 грн. 18 коп.) за процентами, 13 798 грн. 22 коп. пені, 108 грн. 14 коп. - сума за ставкою 3% від простроченого тіла кредиту, 662 грн. 45 коп. сума за ставкою 3 % від прострочених доходів по кредиту (а.с.112-113). Доказів, які б спростовували вказаний розрахунок заборгованості матеріали справи не містять.

За такого, вважати, що основне зобовязання за кредитним договором виконано в повному обсязі неможна.

Отже, колегія суддів не може погодитись з підставою відмови в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», зазначеної судом першої інстанції.

Разом з тим, при вирішенні спору по суті колегія суддів виходить з обраного позивачем способу захисту порушеного права, норм Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, а також згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що є позасудовим врегулюванням спору. Способами судового вирішення спору є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу цього предмету з публічних торгів або надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки (статті 38, 39 Закону «Про іпотеку»).

Позасудове врегулювання здійснюється, як зазначено вище, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладають сторони, або згідно з застереженням, що міститься в іпотечному договорі.

До способів позасудового врегулювання, поряд з іншими, відноситься і передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання (частина 3 статті 36 Закону «Про іпотеку»).

Такий спосіб позасудового регулювання як звернення стягнення шляхом передачі права власності на предмет іпотеки може бути застосований судом лише за умови, що це прямо передбачено умовами іпотечного договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 грудня 2013 року (справа № 6-124цс13) і відповідно до статті 360-7 ЦПК є обовязковою для застосування судами України.

За пунктом 4.3 Договору іпотеки, який відтворює положення статті 33 Закону «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4. цього договору.

Порядок направлення повідомлення про застосування застереження, його зміст та наслідки передбачені пунктами 4.2 Договору іпотеки (а.с.13).

-4-

Проте, умови Договору іпотеки прямо не передбачають право іпотекодержателя обрати на власний розсуд будь-який із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і шляхом передачі права власності на предмет іпотеки, тобто угодою сторін не передбачено застосування способів позасудового врегулювання (стаття 36 Закону «Про іпотеку») при судовому вирішенні спору (стаття 39 Закону «Про іпотеку»).

У позасудовому порядку сторони не досягли згоди на передачу у власність банку предмета іпотеки.

Як встановлено, вимогу ОСОБА_7 про сплату заборгованості станом на 28 липня 2015 року у розмірі 183 543 грн. 37 коп. позичальник виконувала. В листопаді грудні 2015 року було сплачено 183 575 грн. 18 коп. на погашення заборгованості по кредиту.

Вимог про сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 34 110 грн. 78 коп. банк не предявляв в установленому законом та умовами договору порядку.

Крім того, частиною 3 статті 37 Закону «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Згідно висновку про ринкову вартість об'єкта оцінювання, виконаного ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», ринкова вартість спірної квартири, становить 589 853 грн. (а.с.129-165).

Застосування способу звернення стягнення, який обраний позивачем наряду з поновленням права іпотекодержателя на задоволення вимог забезпечених іпотекою, тягне порушення майнових прав власника іпотечного майна щодо повернення йому усієї різниці між його дійсною вартістю (ціною реалізації) та розміром забезпечених вимог іпотекодержателя.

Застосування судом іншого, ніж зазначено в позові, способу звернення стягнення на предмет іпотеки, є виходом за межі позовних вимог.

Отже, на підставі викладеного колегія суддів вважає недоведеними підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі позивачеві права власності на іпотечне майно квартиру.

Оскільки суд першої інстанції невірно визначив підстави для відмови в позові, судове рішення в цій частині підлягає зміні.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року змінити в частині підстав відмови в позові.

Вважати підставою відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» недоведеність підстав для передачі права власності на іпотечне майно.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_9