Справа № 606/146/16-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Бойка І.І.,

при секретарі Кавалко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Буд М", про визнання звільнення незаконним, зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Буд М», в якій просить визнати незаконним звільнення з роботи з посади директора ТОВ «Буд М», змінити дату звільнення з посади директора ТОВ «Буд М» на дату постановлення рішення у справі та стягнути з ТОВ «Буд М» заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить в їх задоволенні відмовити, посилаючись на мотиви викладені в відзиві на позов. А також пояснив, що пройшов строк звернення до суду, закінчилась позовна давність.

Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено такі обставини та їм правовідносини.

Відповідно до протоколу № 21-01-2014 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М» ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду директора товариства з 22.01.2014 року з оплатою праці згідно штатного розпису.

Згідно наказу від 22.01.2014 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов»язків директора ТОВ «Буд М» за сумісництвом з 22 січня 2014 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, з оплатою праці пропорційного відпрацьованому часу.

Згідно протоколу № 11-01-2015 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М» припинено повноваження посадової особи директора товариства ОСОБА_2 з 13 липня 2015 року та відповідно розірвано трудовий договір з директором товариства ОСОБА_1 Звільнити з роботи (припинити повноваження) директора товариства ОСОБА_1 з 13 липня 2015 року на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. У зв»язку із розірванням трудового договору з директором товариства ОСОБА_1 на підставі ст..44 КЗпП України виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі шести місячного середнього заробітку.

На посаду директора товариства призначено (обрано) ОСОБА_3 з 14.07.2015 року.

З акту від 13 липня 2015 року про відмову ОСОБА_1 поставити підпис про ознайомлення з протоколом № 11-01-2015 року від 11.01.2015 року загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М» про звільнення ОСОБА_1 вбачається, що розписатися в отриманні та ознайомлені копії протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М» від 11 січня 2015 року ОСОБА_1 відмовився.

Згідно протоколу №3 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М» від 21.10.2015 року на роботу директора товариства призначено (обрано) ОСОБА_4 з 22.10.2015 року.

01 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про внесеення змін до деяких законодавчих пактів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 року №1255-VІІ.

Законом внесено зміни до Кодексу законів про працю України (КЗпП України), стаття 41, якого доповнена новою додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов припинення повноважень посадових осіб, забезпечивши можливість розірвання трудового договору без наведення у розпорядчих документах власника або уповноваженого ним органу та трудовій книжці працівника причин, що безпосередньо зумовили припинення повноважень посадової особи. При цьому, в якості компенсації, для захисту інтересів посадових осіб, законодавчо встановлено мінімальний розмір вихідної допомоги при розірванні трудового договору у зв»язку з припиненням повноважень посадової особи в розмірі середньої заробітної плати за шість місяців (ст..44 КЗпП України).

Відповідно до статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також на підставі п.5 ч.1 даної статті.

При цьому, такий договір за п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України розривається без наведення у розпорядчих документах власника, уповноваженого ним органу причин, що безпосередньо зумовили припинення повноважень посадової особи.

Слід зазначити, що роботодавець має право звільнити працівника на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, навіть якщо на момент прийняття працівника на роботу такої підстави для звільнення не було.

Для визначення терміну посадової особи головним критерієм є наявність в такої особи організаційно розпорядчих або адміністративно господарських функцій, до яких відносився ОСОБА_1

Відповідно до ст.44 КЗпП України розмір вихідної допомоги в такому випадку становитиме не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Про це вказано в протоколі загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М» при звільненні ОСОБА_1

Суд вважає, що законних підстав для звільнення ОСОБА_1 - відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Буд М» дотримано, тобто його звільнено з дотриманням трудового законодавства.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі визначення формування причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов»язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Формулювання причин звільнення ОСОБА_1 за п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб) суд вважає правильним.

Трудова книжка позивача знаходилася за основним місцем роботи, а в товаристві з обмеженою відповідальністю «Буд М» позивач ОСОБА_1 працював за сумісництвом.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 18 січня 2016 року по кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003735 від 22.12.2015 року вказано місце роботи ОСОБА_1 ТОВ «Елагрія Деренівка».

Будучи у відповідності до ст.67 КПК України попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України (завідомо неправдиве показання) ОСОБА_1 дав наступні показання:«у листопаді 2015 року із Єдиного реєстру юридичних осіб мені стало відомо, що згідно реєстру я з липня 2015 року не є директором товариства з обмеженою відповідальністю «Буд М».

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України зазначено, що:«Строк звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових відносин». Згідно з ч. 1 ст. 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права».

Як вбачається із протоколу допиту свідка від 18 січня 2016 року, що ОСОБА_1 про порушення свого права (звільнення з роботи) дізнався в листопаді 2015 року, а відтак посилання його в позовній заяві про те, що 25 січня 2016 року він випадково дізнався про це судом не може бути взято до уваги. Таким чином позивач звернувся до суду поза строком (3-х місячним) позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові.

В силу статтей 11,10,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи наведене позивачем не подано, а його представниками не доведено, а судом не здобуто належних доказів про те, що звільнення позивача ОСОБА_1 за п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, є незаконним.

ОСОБА_3 цього, позовні вимоги про визнання звільнення незаконним та зміну дати звільнення є взаємосуперечливими та взаємовиключними вимогами.

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно із ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Виходячи з того, що судом не встановлено порушення прав позивача, а тому відсутні підстави для відмови в позові у зв»язку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст.10,11, 60, 61, 88, 174, 179, 215-218 ЦПК України, п.5 ч.1 ст.41,233,235 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Буд М", про визнання звільнення незаконним, зміну дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути із позивача ОСОБА_1 1102.40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя