Справа № 161/8153/16-ц
Провадження № 2/161/3158/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
22 вересня 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючої судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 свій позов мотивує тим, що 21 грудня 2015 року близько 14.30 год., він, керуючи належним йому автомобілем марки «Geelu», виїхав з прибудинкової території по вулиці Гордіюк у місті Луцьку, повернув праворуч, здійснюючи розворот, побачив, як перед його автомобілем з лівої сторони проїхав автомобіль марки «Мерседес» і зупинився, в`їхавши лівим колесом на бордюр. Закінчивши розворот, він зупинився і запитав чи потрібна допомога, однак, на його запитання ніхто не відреагував, ніяких претензій до нього не пред`явив. Через 20-30 хвилин, повертаючись тією ж дорогою, він помітив, що на місці наїзду на бордюр стоїть те ж авто марки «Мерседес», але повернуте уже в протилежному напрямку, і працівники поліції оформляють документи. Він зупинився, підійшов ближче, і був повідомлений, що працівники поліції складають щодо нього протокол про адміністративне правопорушення згідно ч.4 ст. 122 КУпАП, при оформленні якого ОСОБА_2 - водій марки «Мерседес», вказав на нього як на водія-порушника Правил дорожнього руху, який спричинив створення аварійної ситуації 21.12.2015р. біля 14 год. 30 хв.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.12.2015р. у справі № 161/19441/15-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постановою апеляційного суду Волинської області від 23.05.2016р. № 161 19441/15-п апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.12.2015р. щодо нього - без змін.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.03.2016р. у справі №161/19430/15-п провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.4 КУпАП закрито за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, а постановою апеляційного суду Волинської області від 04.05.2016р. №161/19430/15-п його апеляційну скаргу задоволено, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.03.2016р. щодо мене скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУаАП, у зв`язку з відсутністю у моїх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП.

Він є інвалідом першої групи, потребує періодичного стаціонарного та санаторно-курортного лікування; у зв`язку із погіршенням здоров`я через переживання, пов`язані з судовою тяганиною по безпідставному притягненню його до адміністративної відповідальності у справі № 161/1943015-п, згідно рекомендацій Волинського обласного військового комісаріату серії НОМЕР_1 від 07.06.2016р., був направлений на лікування.

Відповідач ОСОБА_2 , при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, вказав на нього як на водія-порушника Правил дорожнього руху, який спричинив створення аварійної ситуації 21.12.2015р., свідомо ввів в оману працівників поліції, що призвело до подальшого безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого протягом більше шести місяців судової тяганини йому довелось доказувати свою невинуватість у суді першої та апеляційної інстанцій. За вказаний час відбулося близько десяти судових засідань, на яких він був присутній та щоразу зазнавав глибоких моральних страждань та переживань, які негативно відобразилося на стані його здоров`я. Ці переживання вплинули на його звичайний спосіб життя, через пережиті потрясіння він втратив сон, апетит, не міг нормально спілкуватися із оточуючими. На судових засіданнях ОСОБА_2 , допитаний як свідок, неодноразово публічно принижував його честь та гідність безпідставними та образливими для нього звинуваченнями, заявляв клопотання про призначення щодо нього судово-психіатричної експертизи для встановлення його психіатричного нездоров`я, неможливості усвідомлювати свої вчинки, в зв`язку з цим, зазначає, що ОСОБА_2 було завдано йому моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 в його користь моральну шкоду в сумі 25 000 гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у позовній заяві мотивів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.12.2015р. у справі № 161/19441/15-п, яку залишено без змін постановою апеляційного суду Волинської області від 23.05.2016р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 11)

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.03.2016р. у справі №161/19430/15-п провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.4 КУпАП закрито за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. (а.с.13)

З матеріалів справи вбачається, що остаточною постановою апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2016 року щодо позивача ОСОБА_1 скасовано та закрито провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. (а.с.14-15).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того, хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Ч.3 ст. 61 ЦК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Із змісту вищевказаних постанов вбачається, що ОСОБА_2 21.12.2015 о 14.30 год., керуючи автомобілем "Мерседес", д.р.н. НОМЕР_2 , по вул. Гордіюк м. Луцька, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та стан дорожнього покриття, в результаті чого здійснив наїзд на бордюрний камінь, чим порушив пункти 12.3 та 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Як слідує з постанови апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2016 року,

не доведено порушення ОСОБА_1 п. 10.4 Правил дорожнього руху України і даний пункт не знаходиться у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, які настали, a саме: що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "GEELU» по вул. Гордіюк, спричинив аварійну обстановку, яка змусила водія автомобіля «Мерседес Бенс» ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку, різко гальмувати та зупинитись.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач просить стягнути з відповідача 25000грн. моральної шкоди.

Як слідує із змісту 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Доказування вини відповідача в заподіянні шкоди покладається на позивача.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу судової тяганини, порушенням звичного способу життя, через пережиті потрясіння він втратив сон, апетит, не міг нормально спілкуватися із оточуючими.

В підтвердження вказаних позовних вимог ОСОБА_1 надав документ Волинського обласного військового комісаріату серії НОМЕР_1 від 07.06.2016р. про виділення йому путівки на санаторно-курортне лікування .

З посвідчення серії НОМЕР_3 від 13.06.2006р. вбачається, що позивач є інвалідом першої групи. (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав інвалідність, при виконанні обов`язків військової служби, в результаті перенесеного перелому грудного відділу хребта, в зв`язку з чим, має право на отримання путівки на санаторно-курортне лікування від ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, позивач в судовому засіданні пояснив, що погіршення стану здоров`я та виникнення захворювань є наслідком неправомірних дій відповідача, введення в оману працівників поліції, що призвело до подальшого безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд не приймає до уваги зазначені доводи позивача, оскільки доказів вини відповідача в заподіянні шкоди здоров`ю позивача, останнім не надано; сам факт виникнення у позивача захворювань та погіршення його стану здоров`я не можуть бути підставою для відшкодування відповідачем йому моральної шкоди.

Оцінивши наявні в справі докази, суд вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, зазначеними ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи наведене, враховуючи те, що позивачем належних та допустимих доказів заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 25000грн., відповідно до вимог ст.ст. 58, 60 ЦПК України, суду не надано, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, а тому не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення в його користь моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ч.1 ЦК України, суд-
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта