Справа № 152/990/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
08 серпня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді - Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання - Палій М.Д.,
позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - адвоката Костриці В.С.,
представника третьої особи -
Органу опіки та піклування
Шаргородської РДА - Сербіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області,
04.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проживав з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2013 року до квітня 2015 року.
Від спільного проживання у нього та відповідачки народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сім'ї, ведення господарства, виховання сина - ОСОБА_5, який хворіє та потребує лікування і догляду.
У квітні 2015 року відповідачка покинула його та дитину, сказавши, що їде на роботу у м. Одесу, після чого лише влітку 2015 року двічі приїздила до дитини.
З того часу відповідачка дитиною не цікавилася.
Тобто понад шість місяців відповідачка ОСОБА_4 не цікавиться життям, вихованням, матеріальним забезпеченням, фізичним та духовним розвитком дитини.
Син повністю знаходиться на його утриманні і вихованні.
Його намагання спонукати відповідачку до належного виконання обов'язків матері, - позитивного результату не дали.
29.06.2016 року Органом опіки та піклування Шаргородської РДА прийнято висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1», згідно з яким Орган опіки та піклування Шаргородської РДА вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.
На даний час відповідачка продовжує свідомо ухилятися від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, а тому має бути позбавлена батьківських прав.
Просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо її малолітньої дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Костриця В.С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01.07.2016 року (а.с.11-12), позов підтримали, просили його задовольнити. Суду пояснили, що позивач з ОСОБА_4 проживав спільно без реєстрації шлюбу з 26 грудня 2013 року до квітня 2015 року. Позивача та відповідачки син ОСОБА_5 проживає з ОСОБА_1 Позивач звернувся до Органу опіки та піклування Шаргородської РДА про вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина ОСОБА_5, так як ОСОБА_4 у квітні 2015 року залишила дитину, повідомивши, що їде на роботу до м. Одеса. З того часу відповідачка навідувала сина двічі влітку 2015 року, після чого понад рік відповідачка дитину не відвідувала, не телефонувала до позивача, не цікавилася життям, здоров'ям, розвитком та утримання сина. Позивач опікується життям, здоров'ям, матеріальним утриманням, вихованням сина самостійно. Так як дитина хворіє, то потребує постійного догляду і уваги, які забезпечує позивач. У вихованні та догляді за дитиною позивачеві допомагає матір, оскільки ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, але наймається на тимчасові заробітки, від яких отримує дохід в середньому 2000 грн. на місяць. Вважають, що матір дитини свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання, утримання дитини, піклування про здоров'я, у зв'язку із чим відповідачку слід позбавити батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_5 в інтересах останнього.
Також, вважають, що відповідачка не зможе забезпечити дитині належні умови для проживання, лікування, оскільки одружилася, народила в 2016 році двох дітей, а також має ще одну дитину від попереднього шлюбу, не має власного житла, роботи.
Крім того, зазначили, що СК України передбачає одночасно з позбавленням особи батьківських прав вирішення питання про стягнення аліментів, про що ОСОБА_1 у позовній заяві не вказано, проте, позивач не заперечує щодо стягнення судом аліментів з відповідачки на його користь, не відмовляється від стягнення аліментів. Вважають, що розмір аліментів слід визначити у мінімальному розмірі, встановленому СК України, тобто у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Органу опіки та піклування Шаргородської РДА Сербіна М.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала. Суду пояснила, що Органом опіки та піклування Шаргородської РДА 29.06.2016 року розглянуто заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 та прийнято рішення про доцільність такого позбавлення. Вона підтримує вказаний висновок Органу опіки та піклування Шаргородської РДА і просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, розвитком, умовами проживання, здоров'ям дитини не цікавиться понад рік, не може забезпечити дитині належні утримання, виховання, лікування, розвиток. Відповідачка була присутня на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, де не заперечила щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, повідомивши, що створила іншу сім'ю, проживає в с. Печера Тульчинського району, народила двох дітей, не має можливості піклуватися про сина, який проживає з позивачем. Органом опіки та піклування неодноразово обстежені умови проживання сім'ї позивача. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню, здоров'ю сина, тоді як мати участі в вихованні, утриманні, лікуванні дитини не приймає, не цікавиться його життям та здоров'ям.
Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, судові повістки направлені судом на ім'я відповідачки за зареєстрованим та фактичним місцем проживання, зазначеним в позовній заяві (а.с.2) та в інформації Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, отриманій згідно з вимогами ч.3 ст.122 ЦПК України (а.с.16), що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення судових повісток (а.с.21-22).
Судові повістки, що направлені відповідачці за її фактичним місцем проживання - в АДРЕСА_3, отримані (а.с.22, 68).
Одна судова повістка повернута до суду відділенням Укрпошти з поміткою про те, що відповідачка за зареєстрованою адресою не проживає (а.с.64).
Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь в справі… У разі ненадання особами, які беруть участь в справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, що не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином
Заяв про відкладення розгляду справи через поважні причини чи про розгляд справи у її відсутності від відповідачки не надходило, тому суд, заслухавши думку позивача, його представника та представника третьої особи вважає за можливе розглянути справу у судовому засіданні у відсутності відповідачки.
Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з'явилася до суду без поважних причин, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вирішуючи спір суд встановив, що позивач ОСОБА_1 співмешкав із відповідачкою ОСОБА_4 з 26.12.2013 року.
Сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).
З свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 вбачається, що останній ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 11.03.2014 року виконкомом Деребчинської сільської ради складено актовий запис за №05 (а.с.5).
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_5 вбачається, що державна реєстрація народження проведена відповідно до ст.126 СК України, тобто за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Батьком дитини ОСОБА_5 записаний ОСОБА_1, матір'ю - ОСОБА_4 28.03.2014 року прізвище дитини змінено з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» (а.с.6-7, 36-37).
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 проживав із своєю матір'ю - ОСОБА_4, батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_1
Відповідачка ОСОБА_4 з квітня 2015 року залишила сина ОСОБА_5 з батьком - ОСОБА_1, зникла в невідомому напрямку, що підтверджується поясненнями позивача, його представника в судовому засіданні, показаннями свідків, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.03.2016 року, довідкою виконкому Джуринської сільської ради про склад сім'ї позивача від 04.02.2016 року №42/6 (а.с.55,56, 41).
У малолітнього ОСОБА_5, відповідно до листа диспансерного огляду дитини, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні від 19.05.2016 року, встановлено діагноз - косоокість співдружна розбіжна альтермітуюча, плоско-вальгусна деформація стоп, затримка психомоторного розвитку (а.с.44), що також вбачається з довідки, виданої Джуринською амбулаторією загальної практики сімейної медицини Шаргородського РЦПМСД від 25.03.2016 року (а.с.46).
Дитина часто хворіє, що також підтверджується повідомленням Шаргородського центру ПМСД від 23.02.2016 року №217 з приводу звернення щодо надання медичної допомоги малолітньому ОСОБА_5 (а.с.43), потребує догляду та лікування.
Також, судом встановлено, що дитина - ОСОБА_5 з квітня 2015 року по теперішній час проживає з батьком ОСОБА_1, бабусею ОСОБА_7 в будинку останньої (а.с.55), в с. Джурин Шаргородського району. Батько займається вихованням дитини, піклується про здоров'я та матеріальне забезпечення сина, що вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов від 24.03.2016 року, довідки Джуринської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Шаргородського РЦПМСД від 25.03.2016 року про те, що ОСОБА_1 самостійно доглядає за дитиною, відвідує Джуринську АЗПСМ (а.с.55, 45).
Судом встановлено, що матір ОСОБА_5 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає окремо від дитини з квітня 2015 року, - а саме: на теперішній час проживає без реєстрації у с. Печера Тульчинського району Вінницької області, в найманому житлі, не має земельних ділянок у власності, не утримує підсобного господарства. Разом із відповідачкою проживають діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідачки, довідкою про склад сім'ї останньої та довідкою-характеристикою виконкому Печерської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с.52-54).
Відповідачка не здійснює догляд за своєю малолітньою дитиною - ОСОБА_5, не цікавиться життям сина, що підтверджено в судовому засіданні показаннями представника Органу опіки та піклування Шаргородської РДА Сербіної М.В., а також свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА від 23.06.2016 року № 36 (а.с.61-62).
Також, судом встановлено з показань в судовому засіданні позивача, його представника, представника третьої особи та свідків, що відповідачка працездатна, фізично здорова, може доглядати та утримувати свою дитину, проте, протягом тривалого часу (з квітня 2015 року) не проявляє щодо неї батьківської турботи та піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, що виявилося у тому, що вона залишила дитину із батьком - ОСОБА_1, проживає окремо від неї, не спілкується з дитиною та не здійснює належного догляду за нею, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, здоров'я та побут.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 не спроможна забезпечити дитині - ОСОБА_5 належного піклування, утримання та виховання.
Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування Шаргородської РДА від 29.06.2016 року №01.1-38/2064 та рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА від 23.06.2016 року №36 (а.с.29-30, 61-62), відповідно до яких Орган опіки та піклування Шаргородської РДА та Комісія з питань захисту прав дитини вважають за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_5
При цьому, з рішення Комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА від 23.06.2016 року за №36 вбачається, що ОСОБА_4 на засіданні Комісії визнала факт свого ухилення від виконання батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_5 та не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав (а.с.61, на звороті).
Також, зазначені факти в судовому засіданні підтверджено показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, які суду показали, що відповідачка ОСОБА_4 дійсно не приймає участі у вихованні дитини - ОСОБА_5, не проживає з останнім, у селі не з'являється та дитину не відвідує. Вихованням дитини займається батько - ОСОБА_1 та бабуся - ОСОБА_7 Всі обов'язки по вихованню, розвитку, лікуванню дитини несе батько - ОСОБА_1 Дитина доглянута належним чином, завжди охайна, нагодована. Вважають, що є підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо ОСОБА_5 і що це буде в інтересах дитини.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є матір'ю позивача. Її син тривалий час співмешкав з ОСОБА_4 Від спільного проживання у них народилася дитина - ОСОБА_5. Відповідачка залишила сім'ю у квітні 2015 року, поїхавши на заробітки до м. Одеса, після чого приїжджала одного разу влітку 2015 року навідати сина та декілька разів телефонувала. З того часу відповідачка більше року з ними не проживає, залишивши сина із батьком. Дитина - ОСОБА_5 хворий, має враження центральної нервової системи, дисплазію кулькових суглобів, затримку психомоторного розвитку, потребує постійної уваги та догляду.
Позивач ОСОБА_1 здійснює догляд за дитиною ОСОБА_5, за час проживання на території Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області зарекомендував себе з позитивної сторони, підтримує дружні стосунки та користується повагою та авторитетом серед сусідів та жителів села, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 (а.с.39-40).
Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт свідомого ухилення матері неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її утриманням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, умов проживання, побуту, не в змозі створити дитині належний рівень проживання, побуту, фізичного та духовного розвитку.
Таким чином, позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_5 підлягає задоволенню.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.
Так, відповідно до ст.ст.51-52 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків…, які відповідають за неї за законом…
Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.12 Конвенції про права дитини).
Згідно із вимогами ст.150 СК України, батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ст.164 СК України).
Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ст.171 СК України).
Оскільки дитина ОСОБА_5 внаслідок свого малолітства (має повних два роки) не може висловити свою думку з приводу вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, то його опитування в судовому засіданні є неможливим.
Так як право малолітнього ОСОБА_5 на належне утримання і виховання, турботу про здоров'я, фізичний та духовний розвиток з боку його матері ОСОБА_4 порушене, то воно підлягає судовому захисту.
Враховуючи, що малолітній ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_1, то дитину слід залишити проживати з батьком.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України).
Відповідно до ст.ст.180-183, 191 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав не заявлено вимогу про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання дитини.
Частиною 2 ст.11 ЦПК України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Проте, ч.3 ст.166 СК України встановлено обов'язок суду при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину.
Позивач ОСОБА_1 не заперечує щодо стягнення з відповідачки аліментів на свою користь на утримання сина ОСОБА_5 та не відмовляється отримувати аліменти від відповідачки.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто не менше соціальної гарантії, встановленої державою, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. При цьому суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Таким чином, виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки повідомляв відповідачку про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати заперечення, проте, відповідачка вказаною пропозицію суду не скористалися, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надала.
Таким чином, позов підлягає задоволенню.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Згідно з вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.
При зверненні до суду з означеним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача.
Згідно з ч.6 ст.164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166, 167, 171, 180-183, 191 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, зареєстровану за адресою - АДРЕСА_2, жительку АДРЕСА_3, українку, громадянку України, батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.07.2016 року і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати при зверненні в суд: по сплаті судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесяти однієї) гривні 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя