АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/3707/16 Головуючий у 1 інстанції - Таран Н.Г.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.,

суддів - Волошиної В.М., Барановської Л.В.,

при секретарі - Желепі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «ЗаРаЗ» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» в справі за позовом Кредитної спілки «ЗаРаЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року Кредитна спілка «ЗаРаЗ»(далі по тексту - КС «ЗаРаЗ») звернулася до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 27 серпня 2015 року у справі за позовом КС «ЗаРаЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32 407 грн. 32 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник заявника, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невірне застосування судом норм матеріального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про третейські суди», правові висновки Верховного Суду України та помилково зазначив, що дана справа про стягнення заборгованості за кредитним договором є справою про захист прав споживачів, оскільки кредитний договір, укладений між сторонами, не носить характеру споживчого.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2014 року між КС «ЗаРаЗ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №КВ-00143/06-14/0810 строком на 1 рік, відповідно до умов якого кредитна спілка надає позичальнику кредит на інші потреби в сумі 4160 грн. зі сплатою 96% річних.

Пункт 9.6 кредитного договору містить третейське застереження щодо вирішення спорів, які виникають з приводу виконання даного договору.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» від 27 серпня 2015 рокупозов КС «ЗаРаЗ» задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 32 407 грн. 32 коп.

Відмовляючи КС «ЗаРаЗ» у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів виходив з того, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не була йому підвідомча відповідно до закону.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1716цс15, правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи заявника щодо того, що спірний кредитний договір не є споживчим, відхиляються колегією суддів, оскільки, враховуючи суму кредиту - 4160 грн., а також той факт, що кредитні кошти були надані фізичній особі, у суду немає підстав вважати, що кредитні кошти надавалися та були використані ОСОБА_1 не на споживчі потреби, тобто на побутові потреби фізичної особи, що виникають унаслідок її повсякденної життєдіяльності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справа за позовом КС «ЗаРаЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не була підвідомча третейському суду, що є підставою для відмови у видачі виконавчого листа згідно п.2 ч.1 ст. 389-10 ЦПК України.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до п.1ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «ЗаРаЗ» відхилити, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: