Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1131/16-ц Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Зазначав, що ОСОБА_2 є його рідною дочкою. На даний час він проживає окремо від дочки, свого житла немає. Він отримує пенсію в розмірі 1 174 грн., що є нижчою за прожитковий мінімум визначений державою. На протязі довгого часу він хворів, стан його здоровя погіршився та виникла потреба в додаткових витратах на ліки та харчування. Дочка з ним стосунків не підтримує та в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча на даний час працює, матеріально забезпечена. Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до зміни його матеріального становища.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, позивач має ще одну доньку від попереднього шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З довідки Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.04.2016 року №1585/02 та копії пенсійного посвідчення від 22.01.2015 року серія ААИ №706347 вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи, розмір якої в березні 2016 року становив 1174 грн.

ОСОБА_1 має захворювання: ревматичну хворобу серця та цироз печінки, що підтверджується витягами з історії його хвороби за лютий-квітень 2015 року, лютий, квітень, травень 2016 року.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Баранівської районної державної адміністрації №1162 від 12.05.2016 року, відповідачка знаходиться на обліку у звязку з доглядом за особою, яка досягла 80 років, та з 10.05.2016 року отримує допомогу.

З консультаційних висновків спеціаліста від 16.05.2014 року та 11.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 поставлено діагноз: гемороїдальна бахромка та їй рекомендовано оперативне лікування.

Згідно із ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Згідно з ч. 2 ст.205 СК (2947-14) при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня 2016 року по 01 травня 2016 року 1 074 грн.

Позивач звернувся з позовом до суду 14 квітня 2016 року, у зв'язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано вважа, що позивач тримує соціальне забезпечення від держави в сумі 1174 грн., яке перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого державою на відповідний період для категорії осіб, до яких відноситься позивач - 1 074 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами по справі, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що позивач має ще одну доньку, однак не ставить питання про стягнення з неї на свою користь аліментів, відповідачка також хворіє, не працює та здійснює догляд за престарілим, який досяг 80 річного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Позивачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 працює, матеріально забезпечена, та те, що на даний час виїхала за межі України на заробітки.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді