Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2016

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Сільченка О.В.

секретар: Плахотнюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Літина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди внаслідок втрати (нестачі) речі переданої на зберігання.

В С Т А Н О В И В:

У позові порушується питання про стягнення з відповідача 9500 грн. шкоди, завданої внаслідок втрати ( нестачі) речі переданої на зберігання. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у вересні 2011 р. відповідач, який працював начальником цеху ТОВ « Інтер Лаут», яке знаходиться в смт. Літині вул. Сосонське шосе, отримав від позивача на безстрокове зберігання колесо до вантажного автомобіля « Вольво» (з шиною розміром 315/80 R 22,5 та легко сплавним диском ) вартістю 9500 грн. 28 травня 2012 р. він приїхав на робоче місце відповідача щоб забрати щоб забрати залишене на зберігання колесо та на робочому місці застав відповідача, якому пред»явив вимогу повернути колесо, однак відповідач колесо не повернув та пояснив, що не знає де воно ділося.

Під час розгляду справи позивач та його представник позов підтримали, вимагали його задовільнити.

Позивач пояснив, що на території, де знаходилося ТОВ «Інтер Лаут» він паркував свої вантажні автомобілі та домовився із відповідачем, що залишить на зберігання колеса в цеху, вказаного ТОВ, де начальником цеху був відповідач. Відповідач погодився. Він залишив декілька коліс, які пізніше забрав, але залишилося одне колесо, яке відповідач не повернув та не зміг пояснити причину його зникнення. Вказане свідчить про те, що відповідач отримав на зберігання речі та йому не повернув, а тому має відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідач позову не визнав та пояснив, що на той час коли позивач за домовленістю з ним залишав в цеху свої речі, в тому числі вантажний автомобіль, він працював налагоджувальником машин та автоматичних ліній. Ніяких договорів вони між собою не укладали та розписок не давали один одному. Це було на дружніх умовах і ніякої оплати за це позивач нікому не здійснював. В грудні 2011 року його призначили на посаду начальника цеху ТОВ «Інтер Лауд». Колесо позивач знаходилося в цеху, не заважаючи виробництву. В березні 2012 року підприємство припинило свою діяльність та 21.03.20912 р. його звільнили за згодою сторін. Він як, начальник цеху, матеріальні цінності нікому не передавав, крім ключа від замка, на який закривалися вхідні двері цеху. Звільняючись, він забув повідомити позивача про це, як у свою чергу позивач забув про те, що залишив в цеху колесо, так як позивач переїхав на іншу територію ще перед тим, як ТОВ припинило свою діяльність. Позивач став вимагати повернути йому колесо, яке він залишив в цеху на зберігання, однак де ділося те колесо він не знає.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він працював різноробочим у приватного підприємця ОСОБА_4 Знає, що ОСОБА_1 залишив в цеху ТОВ «

ОСОБА_5» колесо до вантажного автомобіля. Приблизно через один рік ОСОБА_1 зустрів ОСОБА_4 та вони говорили за те колесо. Ким працював ОСОБА_2 він не знає. Тоді в цеху було біля 30 коліс з дисками і без дисків. Про передачу на зберігання ОСОБА_1 коліс ОСОБА_2 йому нічого невідомо.

З'ясувавши позиції сторін, дослідивши надані докази, суд рахує, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 936, ч.1 ст. 937 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов»язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності; договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Статтею 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність; юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів; правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Виходячи зі змісту позову позивач подав його як фізична особа до відповідача як фізичної особи, хоч колесо до вантажного автомобіля «Вольво» залишив на зберігання в цеху ТОВ «Інтер Лауд», тобто у приміщенні, що належить юридичній особі, не укладаючи письмового договору із ТОВ « Інтер Лауд».

У судовому засіданні з»ясовано, що на час передачі на зберігання позивачем колеса до вантажного автомобіля «Вольво» відповідач працював на посаді налагоджувальника машин та автоматичних ліній ТОВ « Інтер Лауд», що підтверджується трудовою книжкою відповідача, у якій зазначено, що він прийнятий на роботу ТОВ « Інтер Лауд» на посаду налагоджувальника машин та автоматичних ліній 01.07.2011 року наказ № 2 від 01.07.2011 р.

Отже, позивач, залишаючи колесо до вантажного автомобіля «Вольво» в цеху ТОВ « Інтер Лауд», вважає, що уклав усний договір зберігання із ОСОБА_6, однак ОСОБА_6, який на той час працював у тому цеху налагоджувальником машин та автоматичних ліній і не мав повноважень щодо укладення такого договору від імені ТОВ « Інтер Лауд» та він такого не укладав.

Суд критично оцінює доводи позивача та його представника в тій частині, що відповідач допустив втрату його речей, які позивачем були прийняті на зберігання, так як такий договір не укладався та відповідач, як фізична особа, не міг укласти договір зберігання та прийняти на зберігання речі у приміщенні, яке йому не належить, та будучи звільненим із посади начальника цеху, на яку він був призначений уже після залишення позивачем колеса в цеху ТОВ « Інтер Лауд», він був позбавлений доступу до того цеху.

Дослідивши надані сторонами докази, суд рахує, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. 212-214 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в розмірі 9500, 0 грн., завданої внаслідок втрати колеса до автомобіля «Вольво», переданого на зберігання відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд протягом 10-ти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст рішення сторони можуть отримати 27.07.16 року.

Суддя: Сільченко Олександр Васильович