АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 643/6198/15ц
Провадження № 22-ц /790/5319/16 Головуючий 1 інст. - Горбунова Я.М.
Категорія: договірні Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановила:

У вересні 2009 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», звернувся до суду із зазначеним позовом.

Посилався на те, що 12 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 для придбання автомобіля Peugeot,2006. За умовами цього договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18355 доларів США зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, шляхом внесення ануїтетних платежів, в повному обсязі та у встановлені Графіком строки до 11 вересня 2015 року (а.с.9-11).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за Кредитним договором, 12 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №228825, за умовами якого остання зобов'язалася солідарно з Позичальником відповідати перед Кредитором у тому ж обсязі що і Боржник за всіма зобовязаннями останнього за основним договором.

Відповідачі свої зобов'язання за договорами кредиту та поруки належним чином не виконують, у зв'язку з чим станом на 02 вересня 2009 року виникла заборгованість в сумі 20175,66 доларів США, що по курсу НБУ станом на 02 вересня 2009 року складало 161001,77 гривень, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19 листопада 2010 року позов задоволено. Ухвалою того ж суду від 27 квітня 2015 року за заявою представника відповідача ОСОБА_1 заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2015 року до участі у справі в якості правонаступника позивача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Представник ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не зявилась, заяв чи клопотань від неї не надходило.

Заслухавши доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позивачем своїх вимог.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно положень ч.4 ст.10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

У своєму рішенні суд першої інстанції послався на те, що на виконання вимог процесуального закону, судом неодноразово витребувались документи, що вважаються належними доказами в даних правовідносинах, але запити суду виконані не були, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Таке посилання не відповідає матеріалам справи з яких вбачається, що судом було здійснено один запит у травні 2016 року на адресу ПАТ «УкрСиббанк» про надання довідки про рух грошових коштів на рахунку №949 (виписки), відкритого на підставі спірного Кредитного договору (т. а.с.236), і на цей запит Банк надав відповідь за змістом якої запитувана інформація є банківською таємницею і може бути надана лише за рішенням суду (т.2.а.с.3).

При цьому поза увагою суду залишилась та обставина, що ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 19 серпня 2015 року до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» було залучено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Одже на час витребування судом доказів ПАТ «УкрСиббанк» втратив матеріально-правовий інтерес до спору, та не був позивачем у справі, а відтак у нього не було процесуального обовязку доводити обґрунтованість позовних вимог.

Згідно матеріалів справи на адресу позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідні запити не направлялись.

Крім того, позивачем у справі були надані письмові докази, які свідчать про права та обовязки сторон і достовірність яких відповідачами не спростована.

Отже, рішення у справі ухвалено за неповно зясованих обставин, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (не належне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Умовами ч.1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Судовим розглядом встановлено, що 12 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 для придбання автомобіля Peugeot,2006. За умовами цього договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18355 доларів США зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, шляхом внесення ануїтетних платежів, в повному обсязі та у встановлені Графіком строки до 11 вересня 2015 року (а.с.9-11).

Та обставина, що Банк виконав договірні зобовязання та надав Позичальнику обумовлену договором суму кредиту підтверджується заявою Позичальника, квитанцією (т.2 а.с.39) та ОСОБА_1 не заперечується.

У п.1.1.1. Кредитного договору (т.1а.с.9) сторони погодили, що позичальник погоджується з викладеною у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктово-тарифного комітету АКІБ «Укрсиббанк» (Протокол №243 від 21.08.2008 року) із усіма змінами і доповненями, пропозицією Банку надати Позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та Правилах.

Відповідно до умов п.4.1 Правил за порушення термінів повернення кредиту (всієї суми чи його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми прострочення платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені (а.с.16-20).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, того ж дня між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №228825. За умовами цього договору остання зобов'язалася відповідати перед Кредитором у тому ж обсязі що і Боржник за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, плату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Сторони договору погодили, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною (а.с.6-8).

Через неналежне виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, станом на 02 вересня 2009 року утворилась заборгованість, яка складається з наступного:

-15951,39 доларів США заборгованість за кредитом;

-256,21 дорларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1984,11 доларів США прострочена заборгованість за кредитом;

-1751,56 доларів США заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

-1138,43 гривні пеня за несвоєчасне погашення заболрогованості по кредиту;

-716,05 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.21-23).

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено Договір факторингу №17, відповідно до якого всі права та обовязки, зокрема і право грошової вимоги за Кредитним договором № від 12 вересня 2008 року, укладеним між AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У зв'язку з порушенням Боржником ОСОБА_1 виконання зобов'язання за Кредитним договором Банк використав право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

На підтвердження викладених обставин позивачем були надані письмові докази.

Посилання представника відповідача на те, що надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Банку і не можуть слугувати доказом безспірності грошових вимог, не ґрунтується на законі.

Так, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження розміру заборгованості за Кредитним договором позивач надав власний розрахунок, виписку по Кредитному договору за період з 12 вересня 2008 року по 22 квітня 2015 року (т.1 а.с.21-23, т.2 а.с.40-43).

Заперечуючи проти розрахунку розміру заборгованості здійсненого позивачем, відповідач ОСОБА_1 власного розрахунку суду не надав, не зазначив в чому полягає неправильність розрахунку Банку, не навів жодного аргументу, який би спростовував чи ставив під сумнів розрахунок наданий позивачем.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він здійснював платежі, які не відображені в розрахунках Банку є безпідставним, оскільки будь-яких доказів виконання своїх зобовязань за договором, зокрема внесення платежів, які не відображені в розрахунку позивача, відповідачем не надано ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції.

Не скористався відповідач і своїм процесуальним правом заявити клопотання про призначення судової експертизи для перевірки правильності розрахунків позивача.

За таких обставин судова колегія вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором належним письмовим доказом.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з вимогами позивача про стягнення заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у доларах США.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня, штраф може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні.

За таких обставин на користь ТОВ «Фінансова компанія«Довіра та Гарантія» з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 19943,27 доларів США (15951,39+256,21+ 1984,11+1751,56) та 1854,48 гривень (1138,43 +716,05).

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати при подачі позову- 1730,01 гривень (т.1 а.с.3,4), та апеляційної скарги в розмірі 1771,02 гривень (т.а.с., т.2 а.с.21), які підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів на користь ТОВ «Фінанасова компанія «Довіра та Гарантія».

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 12 вересня 2008 року в сумі 19943 (девятнадцять тисяч девятсот сорок три) доларів США 27 центів та 1854 (одна тисяча вісімсот пятдесят чотири) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір у розмірі по 1750 (одна тисяча сімсот пятдесят) гривень 52 копійки з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді