АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/729/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Хоменко В.Г. Номер провадження: 22-ц/791/315/16 Доповідач - Іванова І.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого - Іванової І.П.

суддів: Базіль Л.В., Полікарпової О.М.,

секретар - Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, Щасливцевської сільської ради Генічеського району, Реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції в Херсонській області про визнання права власності на нежитлові приміщення та скасування права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нежитлові приміщення та скасування права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 16 січня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено установчий договір про утворення спільного підприємства «Містер ШОК», а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю СП «Містер ШОК» О.О.О.». Засновники створили СП «Містер ШОК» О.О.О. та наділили його уставним фондом в розмірі 44 000 гривень, що відповідало балансовій вартості будівлі. Розміри вкладів засновників були рівними. На підставі протоколу № 1 зборів засновників СП «Містер Шок» ООО від 12 лютого 2001 року, ОСОБА_7 обрано головою ради засновників та призначено директором СП «Містер Шок» ООО з правом ведення повної господарської діяльності підприємства на підставі його статуту. Як зазначив позивач, cкориставшись своїм службовим становищем, та тим, що другий засновник ОСОБА_3 постійно мешкає за кордоном, ОСОБА_6, як директор ТОВ «Містер Шок», отримав 08 червня 2001 року у Генічеській районній інспекції ДАБК дозвіл № 7 на виконання будівельно-монтажних робіт, та за кошти ТОВ «Містер Шок» збудував бар-кафе, терасу «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 167,7 кв.м., яке прийнято до експлуатації актом від 19 червня 2001 року. Збудоване було прийнято на баланс ТОВ «Містер Шок».

Незважаючи на вказане рішення, виконком Шасливцевської сільської ради видав на ім'я ОСОБА_6 свідоцтво на право приватної власності на кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташоване в АДРЕСА_1. На підставі свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 19 вересня 2005 року викупив, як приватний підприємець, у Щасливцевської сільської ради земельну ділянку площею 255 кв.м., на якій розташоване кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з викладеним, позивач просив суд, відповідно до позовної заяви зі змінами:

- визнати право власності засновника ТОВ «Містер Шок» ОСОБА_3 на 1/2 частину нежитлових приміщень торгівельного призначення загальною площею 232,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати незаконними та скасувати наступні рішення та правовстановлюючі документи: 1) рішення виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 23 жовтня 2002 року № 136 «Про прийняття в експлуатацію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_1; 2) свідоцтво про право власності на нерухоме майно - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване в АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_8, видане на підставі рішення виконкому Шасливцевської сільської ради від 23 жовтня 2002 року № 136, зареєстроване в Генічеському ДБТІ 07 листопада 2002 року, р. № 22.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 2 рішення виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 23 жовтня 2002 року № 136 «Про прийняття в експлуатацію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2. Визнано незаконним та скасовано в 1/2 частині свідоцтво про право власності на нерухоме майно кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване в АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_8, видане на підставі рішення виконкому Щасливцевської сільської ради від 23 жовтня 2002 року № 136, зареєстрованого в Генічеському ДБТІ 07 листопада 2002 року, р. № 22. Визнано право приватної власності засновника ТОВ «Містер Шок» ОСОБА_3 на 1/2 частину нежитлових приміщень торгівельного призначення загальною площею 232,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. ОСОБА_1, як представник свого неповнолітнього сина, просить застосувати строк позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3, ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 не може оскаржувати рішення суду, оскільки право власності виникло до народження ОСОБА_5. Вважає, що судом правильно застосовані вимоги ст.392 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідно до установчого договору від 16 січня 2001 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було утворено Товариство з обмеженою відповідальністю СП «Містер ШОК» О.О.О.». Відповідно до п 1.2.1 договору, його укладено з метою організації будівництва, оформлення проектної та іншої документації з подальшою здачею до експлуатації кафе-бара на базі купленої ОСОБА_6 споруди. У Витягу з ЄДРПОУ від 20 лютого 2015 року, зазначено, що засновниками підприємства є ОСОБА_9 та ОСОБА_3 ОСОБА_9 набула статусу засновника СП «Містер ШОК» О.О.О.» відповідно до змін до статуту спільного підприємства, затверджених протоколом № 3 від 20 травня 2002 року. Рішенням Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 27 червня 2001 року № 75 бар-терасу, прилеглі споруди, мережі з благоустроєм прилеглої території прийнято на баланс ТОВ «Містер Шок». Згідно рішення виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 23 жовтня 2002 року № 136 кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване за адресою: АДРЕСА_2 було прийняте в експлуатацію та оформлено право власності на ОСОБА_6 19 вересня 2005 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 1233, Щасливцевська сільська рада продала земельну ділянку, площею 255 кв.м. ОСОБА_7., якому видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 30 вересня 2005 року.

Заслухавши доповідача, сторони, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В порушення вимог ч.1 ст.214 ЦПК України суд першої інстанції не визначився, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 січня 2001 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 уклали установчий договір про утворення сумісного підприємства «Містер Шок»,договір був належним чином зареєстровано. Зборами засновників СП «Містер Шок» від 20 травня 2002 року частка у фонді ОСОБА_7 була передана ОСОБА_9 (а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Щаслицівської сільської ради №136 від 23 жовтня 2002 року (а.с.17) прийнято в експлуатацію кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» та визначено оформити право власності на кафе за ОСОБА_7. На підставі цього рішення 07 листопада 2002 року ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване в АДРЕСА_2 (а.с.18).

Звертаючись з позовом до суду через свого представника, ОСОБА_3 просила на підставі ст.ст.328,331,392,393 ЦК України визнати недійсним рішення виконавчого комітету Щаслицівської сільської ради №136 від 23 жовтня 2002 року, свідоцтво на ім'я ОСОБА_7 про право власності на кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташоване в АДРЕСА_2, та визнати право власності на ? частку кафе за нею. Задовольняючи вимоги ОСОБА_3, суд застосував вказані позивачкою норми права. При цьому судом не було враховано, що правовідносини виникли в 2001-2002 роках, тоді як Цивільний Кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року.

На час виникнення спірних відносин був діючий Цивільний Кодекс УРСР 1963 року та Закон України «Про власність».

Відповідно до ст.2 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Частиною 2 ст.17Закон України «Про власність» передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Виходячи з установчого договору від 16 січня 2001 року ОСОБА_3 належало 50% в уставному фонді, який складався за рахунок коштів засновників (п.3 Договору). Оскільки СП утворювалось з метою будівництва кафе, тому ОСОБА_3 мала право після вводу в експлуатацію на 1/2 частку кафе. Однак, як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво на право власності на кафе було видано 07 листопада 2002 року тільки на ім'я ОСОБА_7, чим було порушено право ОСОБА_3

Згідно зі ст.57 Закону України «Про власність» якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.Проте до суду з позовом через свого представника ОСОБА_3 звернулась тільки у квітні 2015 року.

Як передбачалось ст.71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно зі ст. 76 перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження представника ОСОБА_3 ОСОБА_2, що позивачка тільки після смерті ОСОБА_7 дізналась про своє порушене право, оскільки весь час постійно мешкає у Греції.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Позивачкою до матеріалів справи додано ксерокопії закордонного паспорту з датами відкриття візи (а.с.65-109). Візи свідчать, що ОСОБА_3 приїздила до України як у 2002 році, так і 2008, 2010 роках. Це підтверджує пояснення представника неповнолітнього ОСОБА_1 що коли вона, ОСОБА_1, до 2010 року проживала у селі Щасливцево ОСОБА_3 декілька разів приїздила до батьків. Все це свідчить, що за життя ОСОБА_7 ОСОБА_3 не заявляла до нього ніяких вимог.

Тому колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 за спливом строку позовної давності.

Заперечення представника позивачки ОСОБА_2, що ОСОБА_1 не є стороною по справі є безпідставними. Вона брала участь в суді першої інстанції як представник неповнолітнього сина, що відповідає вимогам ст.39 ЦПК України. ОСОБА_7 вказано батьком у свідоцтві про народження ОСОБА_5, тому хоча рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 жовтня 2014 року про встановлення родинних відносин і було скасовано у зв'язку з порушенням норм процесуального права, це не позбавляє, як вважає помилково ОСОБА_2, ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження рішення суду від 05 жовтня 2015 року.

Неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, є підставами, як передбачено ч.1 ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1103,82 (тисяча сто три гривні) 82 (вісімдесят дві) копійки. Вказана сума підлягає стягненню з позивачки ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 17,57 Закону України «Про власність», ст.71,75,76 ЦК УРСР, ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відмовити за спливом строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1103 (тисяча сто три) гривні 82 (вісімдесят дві) копійки.

Рішення набуває чинності негайно, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: Л.В. Базіль

О.М. Полікарпова