У Х В А Л А
Іменем України
31 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської області у складі:
головуючої Боднар О.В.,

суддів Ігнатюка Б.Ю., Кеміня М.П.,

за участю секретаря Терпай С.М.,

представника позивача - Соскиди П.Ю., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , що діє від імені Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

у с т а н о в и л а :
У листопаді 2014 року начальник КЕВ м.Мукачево ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- визнати відповідача таким, що втратив право на користування нежитловим приміщенням для тимчасового проживання військовослужбовців ЗСУ в будівлі № 17 військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 ,

- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення, а саме: кімнату № 8 в будівлі № 3, військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 ,

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що за керівними обліковими даними КЕВ м.Мукачеве, в приміщенні штабу, який тимчасово використовується під житло та облікований як казармено-житловий фонд, що розташований на території військового містечка № НОМЕР_1 , будівля № НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_3 , що по АДРЕСА_2 , після передачі даної будівлі на баланс КЕВ м.Мукачево, у кімнаті № НОМЕР_4 , залишився проживати ОСОБА_1 .
Згідно керівних документів КЕВ м.Мукачеве, будівля № 17, військового містечка № НОМЕР_1 , немає статусу житлового будинку, але використовується для тимчасового проживання військовослужбовців ЗСУ.
У 2008 році відповідач ОСОБА_1 був звільнений із лав ЗС України, на квартирному обліку осіб, які перебувають на квартирному обліку не перебуває та не перебував.
На даний час відповідач у закріпленій за ним кімнаті АДРЕСА_3 тривалий час не проживає, та втративши зв`язки з ЗС України, безпідставно утримує зазначене нежитлове службове приміщення.
Згідно акту підтвердження фактичного проживання осіб за якими закріплені кімнати в приміщеннях, що використовуються для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей від 23.07.2014 р., завідуючою гуртожитком ОСОБА_4 , в складі комісії трьох осіб було проведене обстеження кімнати № 8. Перевіркою встановлено, що відповідач ОСОБА_1 вибув із закріпленої за ним кімнати у невідомому напрямку та більше півроку в ній не проживає, при цьому кімнату належним чином не здав. Зі слів сусідів здавав вищезазначене приміщення по найму іншим військовослужбовцям та стороннім особам в оренду, що є порушенням ЖК України. Факт непроживання відповідача понад 6 місяців, можуть підтвердити, сусіди по суміжних кімнатах.
Документами, які б надавали йому право користуватись даним нерухомим майном на законних підставах не володіє.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року (а.с. 98-103) у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 107-114) представник КЕВ м.Мукачево просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, аналогічні наведеному у позовній заяві.

Розглянувши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із змісту заявлених позовних вимог, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування нежитловим приміщенням для тимчасового проживання військовослужбовців ЗСУ в будівлі № 17 військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Разом з тим, другою вимогою є зобов`язати ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення, а саме: кімнату № 8 в будівлі № 3, військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . Тобто наявна невідповідність у зазначенні номеру будівлі, в якій знаходиться займана відповідачем кімната.

Крім того, позивач зазначає, що в будівлі по АДРЕСА_2 розташований штаб військової частини, в тому числі медсклад, приміщення якої використовуються для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей. На підтвердження надає індивідуальну картку обліку будівлі форми 400 (а.с. 17), з якої вбачається, що загальна площа будівлі 1 256 кв.м., з яких 280 кв.м. складська площа, 976 кв.м. інша площа.

Житлова площа у вказаній будівлі відсутня.

Кількість кімнат (кабінетів) -15.

На підтвердждження факту непроживання відповідача позивач надає:

- довідку від 24 липня 2014 року № 623, складену завідуючою гуртожитком ОСОБА_4 , в якій зазначено, що відповідач дійсно не проживає по АДРЕСА_4 . Оплата за житлово-комунальні послуги періодично надходить, заборгованість станом на 23 липня 2014 року становить 2 031,098 грн. (а.с. 15),

- акти, складені в результаті обстеження нежитлового приміщення за цією ж адресою від 24 липня 2014 року та від 22 жовтня 2015 року (а.с. 16, 64).

У своїх запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1 зазначає, що у 2002 році йому з дозволу командира військової частини було надано приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Також, в матеріалах справи наявне повідомлення від 26 серпня 2010 року № 255 у якому ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ) повідомлено про те, що у зв`язку з тим, що він звільнений з лав ЗСУ та не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗСУ він втратив право на проживання в гуртожитку, будівлі, приміщення якої використовується для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей. Запропоновано ОСОБА_1 добровільно здати в КЕВ м.Мукачево займане ним приміщення до 10 вересня 2010 року (а.с. 51).

Згідно відмітки про реєстрацію у копії паспорту позивача, останній з 29 травня 2001 по 14 січня 2010 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_7 , а з 14 січня 2010 року за адресою АДРЕСА_6 (а.с. 142 на звороті).

Також відповідачем надана заява від мешканців будівлі, які проживають на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_8 , які своїми підписами підтверджують проживання ОСОБА_1 в кімнаті № 8 вказаної будівлі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що в межах заявлених позовних вимог передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування нежитловим приміщенням та зобов`язання звільнити нежитлове приміщення, відсутні, і позивачем обрано не той спосіб захисту. Такий висновок суду є правильним.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався зокрема на положення ст.ст. 71, 72, 118, 119, 124 ЖК України, які визначають правила виселення з жилих приміщень та ст.ст. 400, 405, 406, 509, 526, 530 ЦК України, які визначають права власника майна.

Доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , що діє від імені Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :
ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8