Справа № 569/5885/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Музичук Н.Ю.

при секретарі Довбенко Г.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Захожого Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного договору №1701/0808/71-119 від 06 серпня 2008 року,-

встановив:

20 Квітня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк та просила ухвалити рішення, яким визнати порушеним право ОСОБА_3 споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним Кредитний договір № 1701/0808/71-119 від 06.08.2008 року судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивувала тим, що 06 серпня 2008 року між нею та ВАТ "Сведбанк" (найменування якого, було змінено на ПАТ "Сведбанк") було укладено кредитний договір № 1701/0808/71-119, відповідно до умов п. 1.1., відповідач в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредитні кошти на строк з 06 серпня 2008 року по 05 серпня 2023 року включно, у вигляді кредиту, в розмірі 66 000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом. Стверджує, що під час укладання вказаного договору відповідачем порушено істотні умови договору, а саме не надано повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою; приховано та невірно відображено фактичні дані і відомості відносно зазначення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного правочину в його умовах; у змісті кредитного договору не встановлено та не визначено умови щодо збереження реальної вартості предмета іпотеки. 25 Травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта-Банк", було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом до ПАТ "Альфа-Банк". Просить визнати порушеним її право як споживача фінансових послуг банку та визнати вказаний кредитний договір недійсним.

Згідно наданих суду заперечень представником ПАТ "Альфа-Банк", позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного договору №1701/0808/71-119 від 06 серпня 2008 року банк не визнає за їх безпідставністю, вважає, що кредитний договір укладений без порушення прав позивача. Крім того, вказується на пропущений позивачем давності звернення до суду, відповідно ст.ст. 256,257, 267 ЦК України та просить застосувати до позовних вимог ОСОБА_3 позовну давність. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додав, що відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 13 листопада 2015 року за № 201/15 підтверджується те, що банк свідомо завищив реальну процентну ставку, яка на момент укладання договору становила 12,5% річних, а відповідно до розрахунку становила 14,44% річних.

Представник відповідача ПАТ «Альфа -Банк» - Захожий Т.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи що він є необгрунтованим та безпідставним, посилаючись на надані докази в запереченні та поясненнях щодо проведеної судово-економічної експертизи, яку вважає сумнівною, оскільки така проведена експертом без відповідного доручення експертної установи не посвідчена установою, проведена дослідженням в гривні, при наявності валютної кредитної угоди. Підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, вказав, що позивач з моменту укладення оспорюваного договору, а саме із 06 серпня 2008 року мав об'єктивну можливість звернутися за роз'ясненням неясних питань до банку або до суду за захистом свого порушеного права, якщо вважав, що при видачі кредиту його було введено в оману щодо суттєвих умов договору, що відповідно до ст. 261 ЦК України є моментом перебігу строку позовної давності, що відповідно ст.ст.257,267 ЦК України є підставою для відмови від позвау за заявою сторони.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями ЦК України, Законами України та зобов'язаннями щодо кредитного договору.

В судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та ВАТ "Сведбанк" (найменування якого, було змінено на ПАТ "Сведбанк") було укладено кредитний договір № 1701/0808/71-119, відповідно до умов п. 1.1., відповідач в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредитні кошти на строк з 06 серпня 2008 року по 05 серпня 2023 року включно, у вигляді кредиту, в розмірі 66 000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом (п. 1.3.).

Згідно п. 1.4 Договору, кредит надається позичальнику для: здійснення позичальником розрахунків до договору купівлі-продажу б/н від 06.08.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук О.В., з метою придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Ринкова вартість застави становить 74 110,85 доларів США, що є предметом іпотеки відповідно до п. 2.1. кредитного договору.

Відповідно до п. 10.1. кредитного договору, підписання позичальником даного договору свідчить про те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту , що не були зазначені в договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки, та ін..

Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформляється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором та сплатити відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Право на відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, забезпечених іпотекою і споживчих кредитів на придбання житла.

Банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність.

Права споживача, у разі надання йому недостовірної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, які встановлені ч. 7 ст. 15 Закону «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року в редакції чинній на час укладення кредитного договору. У той же час цією нормою не передбачалось, визнання недійсним договору у зв'язку із наданням неповної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію.

Крім того, суду не надано доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача в період із часу підписання угоди 06.08.2008 року до березня 2015 року, перед зверненням із даним позовом до суду 20.04.2015 року, із заявами саме з приводу надання додаткової інформації або роз»яснення певних положень договору, спроби звернення із приводу використання права на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, згідно із ч.6 ст.11 Закону №1023-ХІІ та намагання вирішення цього питання, у разі ненадання йому такої інформації. Натомість встановлено із пояснень сторін та платіжних документів /квитанцій/ позивача неодноразове багаторічне до початку 2015 року здійснення позивачем ОСОБА_3 платежів рахунок виконання взятих на себе зобов'язань згідно умов кредитного договору № 1701/0808/71-119.

Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Кредитний Договір, оформлений згідно вимог цивільного законодавства, скріплений підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами Відповідача з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором.

Із дослідженого в судовому засіданні висновку судово-економічної експертизи від 13 листопада 2015 року за № 201/15 встановлено, що при виконанні розрахунку в національній валюті, з врахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США, за період з 06.08.2008 року по 10.04.2015 року та при застосуванні в наступних періодах офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 10.04.2015 року реальна процентна ставка за Кредитним договором № 1701/0808/71-119 від 06.08.2008 року фактично становить 14,44% та є вищою від процентної ставки зазначеної в умовах договору 12,50%. В межах наданих на експертизу документів реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту в кредитному договорі №1701/0808/71-119 від 06.08.2008 року не визначено.

На думку суду, вказаний висновком експертизи факт може бути підставою для звернення з приводу визначення реальна процентної ставки та перерахунку позивачці кредитної заборгованості перед банком, а не для визнання спірного кредитного договору недійсним з підстав обману.

Розрахунок експерта щодо переведення валюти кредиту позивачки з доларів США у національну валюту Гривню є некоректними, оскільки, виходячи з банківських відсоткових ставок за кредитами, які були чинними на час укладення нею спірного кредитного договору, а також виходячи із особистих міркувань, самостійно вибрала як контрагента, так і валюту свого банківського кредитування, а тому зобов'язана була усвідомлювати всі можливі у зв'язку з цим фінансові ризики.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 06.11.2008 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що правочин може бути визнаним недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди сторонами за всіма істотними умовами, а саме, згідно кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

На виконання приписів ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладений сторонами у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України, позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання.

Також, відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів» №3161 споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Оцінкою досліджених доказів в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що кредитний договір, укладений сторонами, містить несправедливі, дискримінаційні жорстокі стосовно споживача правила умови до позивача, оскільки при підписанні договору ОСОБА_3 мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилася на його укладання шляхом підписання договору, питання про право відмови від одержання кредиту не порушувала.

Враховуючи наведене, в суду відсутні підстави вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що обов'язок є жорстким у відношенні до споживача.

При цьому суд враховує положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З вищенаведеного випливає та вважається доведеним, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Виходячи з наведеного, з врахуванням положення ст.215 ЦК України відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір укладений відповідно до норм чинного законодавства, позивач добровільно погодилась на його укладення, підписавши кредитний договір, сторони прийшли згоди стосовно всіх умов.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про визнання Кредитного договору між ОСОБА_3 та ВАТ "Сведбанк" № 1701/0808/71-119 від 06 серпня 2008 року недійсним.

Крім того, суд погоджується із доводами та заявою відповідача в частині пропущеного позивачем ОСОБА_3 без поважних на те причин, встановленого ст. ст. 256,257 ЦК України, строку позовної давності тривалістю у три роки, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що у відповідності до ст. 267 ч.4 ЦК України, за заявою сторони є підставою для відмови в задоволенні у позові.

Відповідно до положень ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого право або про особу, яка його порушила. Відтак, покликання представника позивача, що позивач дізналася про порушення свого права лише після звернення до адвоката в березні 2015 року є безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного договору №1701/0808/71-119 від 06 серпня 2008 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук