Провадження № 2/185/673/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М. М.,
за участю cекретаря судового засідання Волошиної К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -
У грудні 2015 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Донецької міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки в її виплаті, відшкодування моральної шкоди.
У судове засідання позивач не з'явився, згідно наданої заяви просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив.
З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі розпорядження відповідача від 19 березня 2014 року позивач ОСОБА_1 з 20 березня 2014 року була прийнята на роботу в управління житлового господарства Донецької міської ради на посаду спеціаліста першої категорії - юрисконсульт. На підставі розпорядження від 24 листопада 2014 року позивача звільнено із зазначеної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України /а.с.4-9/.
Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно довідки Управління житлового господарства Донецької міської ради №04/1-8 від 25.11.2014р., станом на 25 листопада 2014 року мається заборгованість по заробітній платі перед позивачем за жовтень 2014 року у сумі 3024,75 грн. та за листопад 2014 року у сумі 2353,36 грн.
Відповідно до довідки Управління житлового господарства Донецької міської ради №40/1-6 від 25.11.2014р. середньоденна заробітна плата позивача складає 161,13 грн.
За період починаючи з дати звільнення позивача 24 листопада 2014 року по 15 грудня 2015 року (дату, заявлену позивачем у позові) підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, як передбачено ст. 117 КЗпП України.
Кількість робочих днів у вказаному періоді 280.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно роз'яснень, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Враховуючи, що з вини відповідача були порушені трудові права позивача, її життя ускладнилось, через невиплату заробітної плати погіршилося майнове становище, суд приходить до висновку що протиправними діями відповідача позивачу було завдано моральних страждань, у зв'язку з чим, вона була змушена застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, що свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
Таким чином з урахуванням встановлених обставин по справі та наслідків, які наступили, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача компенсація моральної шкоди в сумі 1000грн.
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Як встановлено п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 487,20 грн. за вимогами майнового характеру та 487,20 грн. за вимогами немайнового характеру, а разом - 974,40 грн.
Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 , 367 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Донецької міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди - задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Суми, що підлягають стягненню, визначені без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.
Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає негайному виконанню, але не більше ніж за один місяць.

Стягнути з Донецької міської ради судовий збір на користь держави в сумі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку

Суддя ОСОБА_2