Справа № 369/4336/16-ц
Провадження № 4-с/369/78/16
УХВАЛА

Іменем України

19.07.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1, заінтересована особи: державний виконавець виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою на дії державного виконавця виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.10.2014 року за позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до 06.03.2016 року починаючи із 28.04.2014 року.

Заявник стверджує, що про винесення даного рішення йому не було відомо. Лише в квітні 2016 року він дізнався та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що колишня дружина навмисне зазначила його адресу проживання - м. Київ, щоб він не дізнався про ухвалення рішення. Викладене підтверджується поданою апеляційною скаргою.

Стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх доходів з нього Заявник вважає неможливим, оскільки на час ухвалення рішення він не мав постійного доходу, що підтверджується довідкою про доходи.

В провадженні Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області перебуває виконавче провадження №369/3980/14-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягнення дитиною трирічного віку.

11.06.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Дана постанова заявнику не направлялася та він її не отримував, з нею ознайомився лише 20 квітня 2016 року, про що свідчить його підпис в матеріалах справи.

Заявник постійно в добровільному порядку, за домовленістю із колишньою дружиною, щомісячно сплачував аліменти в повному обсязі. Будь-яких претензій щодо несплати аліментів колишня дружина ніколи не заявляла.

Випадково, зі слів колишньої дружини, заявнику стало відомо, що у провадженні ДВС знаходиться виконавчий лист та накладено арешт на його майно, але жодних документів про це він не отримував. Після неодноразових письмових та усних звернень заявник дізнався, що дійсно відриті виконавчі провадження. За його заявою від 05 січня 2016 року державним виконавцем 15.03.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та передано за належністю в м. Рівне, де він і ознайомився з матеріалами.

Вважає, що колишня дружина навмисно повідомила неправдиву адресу його проживання, що потягло за собою незаконні дії державного виконавця.

Заявник постійно був та на даний час зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджує копія його паспорта.

15.07.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Проаналізувавши норми чинного законодавства України, заявник вважає, що державний виконавець всупереч вимогам закону не надав йому строк для самостійного виконання судового рішення, а також наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно, тоді як заборгованість по аліментах станом на 15.07.2014 року була незначною, зокрема в порівнянні з вартістю квартири №1, що знаходиться в будинку № 5 по вул. Б. Хмельницького в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, та не відповідає сумі стягнення.

Копія постанови заявнику не направлялася, про що свідчить відсутність в матеріалах виконавчого провадження поштового повідомлення про отримання поштового відправлення.

Крім того, державним виконавцем була зроблена довідка-розрахунок без зазначення дати її складання, затверджена 15.03.2016 року, якою нараховано заборгованість зі сплати аліментів за період із 28.04.2014 року по 06.03.2016 року в сумі 23182,18 грн.

Заявник вважає, що дії державного виконавця щодо проведення такого розрахунку є незаконними, оскільки він постійно зареєстрований, проживав та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 і будь-які розрахунки необхідно здійснювати відповідно до місцевості за місцем його проживання. Із вказаної довідки-розрахунку державного виконавця вбачається, що для розрахунку було взято середній заробіток по м. Києву, тоді як жодних даних, з яких отримано відомості про заробітну плату, розмір якої взято для проведення розрахунку заборгованості, не зазначено. Вважає, що розмір середнього заробітку для проведення таких розрахунків необхідно брати по м. Рівне Рівненської області. Розмір заробітної плати, зазначеної державним виконавцем, а саме 4747 грн., не відповідає можливому заробітку по м. Рівне.

Крім того, держаний виконавець не отримував відомостей про місце роботи Заявника та розмір його заробітної плати, а тому не врахував, що заявник ніде не працює та не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі.

Заявник просив поновити строк на оскарження дій державного виконавця, як пропущений із поважної причини, а також визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області щодо винесення постанови про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження від 15.07.2014 року незаконними та скасувати вказану постанову, а також визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області щодо складання довідки-розрахунку, затвердженої 15.03.2016 року, щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за період із 28.04.2014 року по 06.03.2016 року в сумі 23182,18 грн. незаконними та скасувати зазначену довідку-розрахунок, зобовязати держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №369/3 980/14-ц з врахуванням середньої заробітної плати в м. Рівне Рівненської області.

24 червня 2016 року головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області подав до суду письмові заперечення проти скарги за вх. № 17978, відповідно до яких зазначив, що враховуючи, що боржником самостійно не виконувалось рішення суду, то 15.07.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та на підставі ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України (далі СК України) було правомірно складено довідки-розрахунки заборгованості зі сплати аліментів. Просив відмовити у задоволенні скарги.

В судове засідання заявник не зявився, подав до канцелярії суду заяву за вх. № 16475 від 10.06.2016 року з проханням слухати справу за його відсутності, вимоги, викладені в сказі підтримав у повному обсязі.

Представник заінтересовані особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, подав до суду письмові заперечення проти скарги та копії матеріалів ВП № 43795487 та ВП № 50367347, які були приєднані до матеріалів справи, просив відмовити у задоволенні скарги.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, проаналізувавши підстави звернення до суду із відповідною скаргою на дії державного виконавця приходить до наступного.

Першочергово слід зазначити, відповідно до ч.1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Враховуючи, що матеріали цивільної справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову державного виконавця раніше ніж 20 квітня 2016 року (дата ознайомлення заявника із постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що підтверджується відповідним підписом), суд приходить до висновку про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається із матеріалів копії виконавчого провадження, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області було стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.04.2014 року.

11.06.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається із копії довідки-розрахунку заборгованості по аліментам відповідно до виконавчого листа № 369/3981/14-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом від 21.05.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1, загальна сума боргу на 28.08.2015 року становить 16 003,23 грн.

15.07.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як вбачається із копії матеріалів виконавчого провадження, на теперішній час та на момент ухвалення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ОСОБА_1 мав заборгованість по сплаті аліментів, встановлених судовим рішенням. Матеріали виконавчого провадження не містять документів, що підтверджують сплату аліментів.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається із копії відповіді № НОМЕР_1 від 25.06.2014 року на запит № 5636916 від 24.06.2014 року до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, інформація стосовно ОСОБА_1 щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум, утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Крім того, як вбачається із копії відповіді № НОМЕР_2 від 25.06.2014 року на запит № 563617 від 24.06.2014 року до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями, ОСОБА_1 на обліку в органах ДПС не перебуває.

З урахуванням наведеного, враховуючи не стягнення аліментів протягом трьох місяців підряд (починаючи з 28.04.2014 року), відсутність працевлаштування ОСОБА_1, наявність заборгованості у вищевказаному виконавчому провадженні, судом встановлено, що і оскаржувані дії державного виконавця, і постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є правомірними, прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця з метою забезпечення реального виконання судового рішення.

Щодо складання довідки-розрахунку заборгованості зі сплати, то суд визнає дії державного виконавця щодо її складення правомірними з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до ч.3 ст. 195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як вбачається із довідки-розрахунку по несплаті аліментів відповідно до виконавчого листа № 369/3980/14-ц, виданого 11.11.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, заборгованість зі сплати аліментів за період з 28.042014 року по 06.03.2016 року в сумі 23 182,18 грн. Заборгованість нарахована із середньомісячного заробітку по Києво-Святошинському районі Київської області та у відповідності до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не доведено, що складена державним виконавцем довідка-розрахунок не відповідає вимогам законодавства, враховуючи, що місцем виконання рішення є Києво-Святошинський район Київської області, а тому заборгованість зі сплати аліментів правомірно нарахована, виходячи із середньомісячного заробітку по Києво-Святошинському районі Київської області.

Враховуючи вищезазначене відсутні підстави і задоволення похідної вимоги про зобовязання провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з врахуванням середньої заробітної плати в м. Рівне Рівненської області.

У зв'язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які заявник та заінтересована особа посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 Сімейного кодексу України Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 210, 383, 386, 387, 388 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду щодо оскарження дій державного виконавця.

У задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особи: державний виконавець виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, на дії державного виконавця відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні при проголошенні ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Дубас Т.В.