Справа № 343/1190/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1786/2016
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_3 про стягнення незаконно нарахованої і виплаченої заробітної плати,

за апеляційною скаргою Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Долинського районного суду від 15 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив стягнути на свою користь з відповідача 36 897,56 грн. незаконно нарахованої і виплаченої заробітної плати.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 з 24.12.1993 року по 03.10.2014 року перебував у трудових відносинах із Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства. Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи очисних водопровідних споруд Долинського ВУВКГ, перебуваючи в змові з машиністами насосних установок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, незаконно здійснювали нарахування та виплату їм заробітної плати в рахунок робочого часу, в той час, коли останні перебували за межами України.

На виконання ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.08.2014 року №343/2055/14-к та на підставі направлення на проведення ревізії від 12.08.2014 року №253 в Долинському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства була проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01.01.2011 року по 21.07.2014 року. Даною ревізією встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 у період, який підлягав ревізії, за час його перебування в закордонних поїздках було незаконно нараховано заробітну плату на суму 38 897,30 гривень, в тому числі у 2011 році - 6 503,66 гривень, у 2012 році - 13 930,40 гривень, в 2013 році - 15 225,89 гривень та у першому півріччі 2014 року - 3 337,35 гривень. На підставі довідки про нарахування та виплату заробітної плати відповідачу виплачена заробітна плата в сумі 36 897,56 гривень. Позивач зазначав, що вказані кошти, які отримані відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, і згідно ст.1212 ЦК України підлягають стягненню з відповідача. Оскільки відповідач на їх вимогу добровільно незаконно отримані кошти не повертає, виникла необхідність звернутися в суд з даним позовом.

Рішенням Долинського районного суду від 15 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційне господарство подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд не дав належної оцінки доводам позивача, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, суд залишив поза увагою той факт, що досудовим розслідуванням та ревізією фінансово-господарської діяльності підприємства встановлено незаконне отримання відповідачем заробітної плати за період, коли він перебував за межами України. Отже відповідач ОСОБА_3 набув майно (грошові кошти) без достатніх правових підстав та у спосіб, що суперечить цивільному законодавству, тому зобов'язаний повернути позивачу це майно, що передбачено ст.1212 ЦК України. За таких обставин апелянт просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

До початку розгляду справи апеляційним судом начальник Долинського ВУВКГ подав клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Вислухавши доповідача, заперечення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в Долинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства згідно наказу №038 від 10.04.1997 року на посаду слюсара-ремонтника, а у відповідності до наказу №029 від 01.03.2010 року його переведено на посаду машиніста насосних установок ІІ підйому.

Згідно наказу №223 від 19.09.2014 року його звільнено з роботи з 03.10.2014 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Калуською об'єднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ в Івано-Франківській області з 13.08.2014 року по 29.08.2014 рік було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ за період з 01.01.2011 року до 21.07.2014 року. Така ревізія проводилась на виконання ухвали слідчого судді Долинського районного суду від 07.08.2014 року.

З даних акту встановлено, що ревізією виявлено наявність фактів оплати праці за невідпрацьований період з 2011 року по перше півріччя 2014 року. Зокрема, встановлено, що в порушення вимог ст.94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці» машиністу насосних установок ІІ підйому ОСОБА_3 за час його перебування у закордонних поїздках незаконно нараховано та виплачено заробітну плату на суму 38 897,30 грн. В тому числі у 2011 році - 6 503,66 гривень, у 2012 році - 13 930,40 гривень, в 2013 році - 15 225,89 гривень та у першому півріччі 2014 року - 3 337,35 гривень.

При цьому ревізію проведено суцільним способом шляхом співставлення даних, зазначених в табелях обліку відпрацьованого робочого часу, наказах про надання відпусток, розрахункових відомостей з даними інформації управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області від 21.07.2014 року №6197 про перетин відповідачем кордону.

На підставі цього акту Калуською об'єднаною державною фінансовою інспекцією виконувачу обов'язків начальника Долинського ВУВКГ Микитину Г.Є. направлено вимогу від 03.09.2014 року №830-14/987 про усунення порушень, виявлених позаплановою ревізією, Зокрема, вимагалось стягнути з ОСОБА_3 зайво виплачені доплати в розмірі 38 897,30 грн., які ним отримані безпідставно. В іншому випадку стягнути кошти з винних у незаконному нарахуванні та виплаті доплат осіб у порядку та розмірах, встановлених ст.ст.133-136 КЗпП України.

Обгрунтовуючи в суді позовні вимоги, представник позивача змінив підставу позову, зіславшись на положення ст.1212 ЦК України, та просив стягнути з відповідача на користь позивача незаконно нараховану і виплачену заробітну плату в сумі 36 897,56 гривень.

Із довідки №08 від 09.03.2016 року, виданої Долинським ВУВКГ, встановлено, що в періоди, вказані в акті ревізії, ОСОБА_3 було нараховано зарплату в розмірі 38 997,30 гривень. Після утримання податків і зборів відповідачу на руки було виплачено 36 897,56 гривень, які позивач просив стягнути з відповідача.

Звертаючись до суду із позовом, Долинське ВУВКГ посилалось на те, що актом позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства підтверджено заподіяння ОСОБА_3 підприємству матеріальної шкоди внаслідок незаконного нарахування та виплати йому за час перебування в закордонних поїздках заробітної плати на загальну суму 38 897,30 грн. При цьому, як правову підставу вирішення спору, позивач зазначив положення ст.1212 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до правовідносин, що виникли між сторонами по справі, стаття 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позову, не підлягає до застосування, а повинна застосовуватись ст.1215 ЦК України, тому враховуючи обставини справи позов не підлягає до задоволення.

З таким висновком погоджується також і колегія суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем і з цього приводу виник спір.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що заробітна плата відповідачу нараховувалась за існуванням достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить трудовому та цивільному законодавству, так як службовими особами позивача вівся табель обліку робочого часу за весь період, нараховувалась заробітна плата, з якої сплачувались обов'язкові платежі та перераховувалась на рахунок банку. Окрім цього в обов'язки по трудовому договору ОСОБА_3 не входило нарахування собі заробітної плати, що виключає наявність вини відповідача в їх неправильному або безпідставному нарахуванні та причинного зв'язку із заподіяною позивачу шкодою за даними акту ревізії №830-21/32 від 29.08.2014 року.

Тому суд правильно спростував посилання позивача на те, що сума 36 897,56 гривень вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Разом з тим статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних рахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, отже, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14), яка згідно ст.214 ЦПК України є обов'язковою до застосування.

Отже, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата зазначених платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню в разі наявності цих фактів.

Доказів того, що дії відповідача містять ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку чи недобросовісності з боку набувача позивачем не надано.

Судом також встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за номером №60000379 від 15 липня 2014 року щодо факту незаконного нарахування та виплати заробітної плати в Долинському ВУВКГ. Проте на день звернення з позовом до суду та ухвалення рішення повідомлення про підозру нікому (в тому числі і відповідачу) не оголошено, що підтвердили представники сторін.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10, ч.ч.1, 3, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, враховуючи наведене, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини сторін регулюються нормами ст.1215 ЦК України, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог, а також вірно вважав, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а саме, що з його сторони було допущено рахункову помилку у нарахуванні заробітної плати та не доведено факт недобросовісності з боку відповідача.

Таким чином висновок суду про відмову в задоволенні позову відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук