Справа № 357/210/16-ц Головуючий у І інстанції Рябченко Л. А.
Провадження № 22-ц/780/2796/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 08.08.2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів: Журби С.О.,Мережко М.В., із участю секретаря Тимошевської С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання,

В С Т А Н О В И Л А :

13 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку ОСОБА_4, щомісячно.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 13 липня 2010 року вона є пенсіонером по віку, а з 03 вересня 2015 року - їй встановлена друга група інвалідності.

Пенсії у розмірі 1 272,62 грн. їй не вистачає, щоб забезпечити мінімальні потреби на проживання та придбання ліків.

В березні 2015 року вона перенесла онкологічну операцію, перебуває на диспансерному обліку в Білоцерківському онкодиспансері та проходить систематичне амбулаторне лікування.

В звязку з важким матеріальним становищем ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги дітей.

Крім сина в неї є донька, яка працює та надає матеріальну допомогу добровільно.

Відповідач надавати матеріальну допомогу добровільно відмовляється

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2016 року.

На обґрунтування ухваленого рішення зазначено, що відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання матері.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідноіз законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основіповно і всебічно зясованихо бставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_3 з 13 липня 2010 року є пенсіонером по віку, а з 03 вересня 2015 року - їй встановлена друга группа інвалідності довічно по загальному захворюванню ( а.с. 4-5 ).

Позивач, окрім доньки, має сина ОСОБА_4, який на даний час працює мененджером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» ( а.с. 32 ).

Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва відповідач сплачує аліменти апелянту на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно.

ОСОБА_4 мав заборгованість по сплаті аліментів з 01 вересня 2012 року по 30 вересня 2014 року, у зв'язку із чим був оголошений його розшук ( а.с. 28, 29, 30, 31, 32 ).

ОСОБА_3 13 січня 2016 року звернулась до суду із назвавним позовом ( а.с. 2-3 ).

Осіб, заінтересованих у вирішенні заявлених вимог, зокрема, свою доньку, ОСОБА_2, позивач у заявлених вимог не зазначила і суд, при вирішенні спору, названих осіб не залучив згідно положенгь ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до п. 23 постанови N3 Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року, у разі пред'явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб суд має вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі.

Окрім цього, ОСОБА_3 на підтвердження факту потребування матеріальної допомоги належних та допустимих доказів у відповідності до положень ст.ст. 58-60 ЦПК України не надала.

Наявна у справі довідка про розмір пенсії ( а.с. 6 ), сама по собі, до числа таких не може бути віднесена.

Тим паче, що згідно довідки МСЕК від 07 вересня 2015 року ОСОБА_3 може працювати в створених умовах ( а.с. 5 ).

Відсутні у справі і докази звільнення її доньки від обов'язку утримувати матір, зазначені у ст. 204 СК України.

При цьому, свідоцтво про народження відповідача належним чином не посвідчено і суд першої інстанції зазначену обставину не усунув, а апеляційний - позбавлений можливості це зробити за умови розгляду апеляції без участі сторін.

Не надані позивачем і докази на підтвердження матеріального та сімейного стану відповідача, які суд зобов'язаний враховувати при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 205 СК України.

Таким чином, ОСОБА_3 не надала суду доказів на підтвердження факту порушення її права на матеріальну допомогу відповідача, яке, на переконання апеляційного суду, не підлягає захисту згідно положень ст. 15 ЦК України.

Ухвалюючи рішення з приводу заявлених вимог, місцевий суд викладеного у повній мірі не врхував і передчасно ухвалив рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, та необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення позову і ухвалив рішення без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 203, 205 СК України, ст.ст. 11, 58-60, 213-215 ЦПК України.

А тому, у звязку із викладеним, з точки зору суду другої інстанції, рішення суду підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову на підставі ст.ст. 203, 205 СК України, ст.ст. 11, 58-60, 213, 215 ЦПК України.

Таким чином, доводи апелянта, права та інтереси якого на матеріальне утримання дитини відповідачем порушені, про незаконність та необгрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення зазначеного матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження при розгляді апеляційної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5нко ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання скасувати і ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_5