Номер провадження: 22-ц/785/3915/16
Головуючий у першій інстанції Маломуж
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 року м. Одеса

Колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.,

суддів Сватаненка В.І., Суворова В.О.,

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року,-

встановила:

У липні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 10.09.2007 року укладено кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надати відповідачу кредит в розмірі 7 070 000 гривень.

10.09.2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання ОСОБА_1 обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору.

17.12.2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого, новий кредитор набуває всі права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Оскільки, відповідачі порушили умови кредитного договору, не виконавши свої зобов'язання належним чином, станом на 01.06.2014 року виникла прострочена заборгованість в загальному розмірі 14 463 771 грн. 61 коп., а саме за кредитом в розмірі 6 974 565 грн., за відсотками в розмірі 6 451 046 грн. 60 коп., по комісії в розмірі 10 600 грн. 74 коп., пені в розмірі 1 027 559 грн. 35 коп.

Справу розглянуто у відсутність сторін.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування заочного рішення суду з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши судцю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.09.2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №58-02/18, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 7 0700 00, 00 гривень.

10.09.2007 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №58-02/20, відповідно до умов якого остання поручається за виконання відповідачем обов'язків, які виникли на підставі договору кредиту.

17.12.2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги /а.с.36-46/.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно п. 3.1 договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарно відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувались зобов»язання по своєчасному погашенню кредиту, у зв»язку з чим станом на 01.06.2014 року утворилась заборгованість за кредитом - 6 974 565, 00 грн., по відсотках - 6 451 046, 60 грн. та комісії - 10 600,74 грн, пеня -1 027 559, 35 грн.

Однак, на думку колегії суддів, судом першої інстанції помилково стягнуто заборгованість солідарно з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2

Відповідно до п.5.2.8 кредитного договору, позичальник зобов»язаний достроково погасити заборгованість за цим договором у випадках, передбачених п. 5.3.2 договору.

Тобто, у випадку прострочення своїх обов»язків по поверненню кредиту.

Як передбачено п. 5.3 кредитного договору, таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, за умови повідомлення позичальника рекомендованим листом протягом 3 днів до вчинення необхідних дій по примусовому стягненню кошів /а.с.5-7/.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, з 01 грудня 2012 року ОСОБА_1 припинено сплату кредиту, відсотків за користування кредитом та виконання умов кредитного договору.

Таким чином, строк виконання основного зобов'язання ОСОБА_1 за договором кредиту (повернення всієї суми кредиту, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нарахованих штрафних санкцій) настав після 01.12.2012 року, тобто, після несплати чергового платежу.

Із зазначеної дати розпочався перебіг строку дії поруки для пред'явлення банком вимог до поручителя ОСОБА_2 та припинився 01 червня 2013 року.

У зазначений проміжок часу банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'являв.

Із договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється /а.с.18/, а умова договору поруки про його дію до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, а тому слід застосувати норму ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов»язань за щомісячним погашенням платежів /п.2.4, 5.2.1 кредитного договору/.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись від наступного дня після настання дати дострокового повернення заборгованості.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

При цьому, позов банком пред'явлено лише 07.07.2014 року, тобто, після спливу шестимісячного строку після настання строку виконання основного зобов'язання, а тому, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припинила свою дію.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, порука ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_1 є припиненю.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у достатньому обсязі не перевірив вказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, наданим доказам не дав належної правової оцінки в сукупності та їх взаємному зв»язку, належним чином не перевірив протиріччя та суперечності наданих сторонами доказів у справі, та ухвалив помилкове рішення в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у розмірі 14 463 771, 69 грн., судового збору у розмірі 3 654 грн., яке підлягає скасуванню саме в цій частині та ухваленням нового рішення про відмову в цій частині в задоволенні позову.

У зв»язку з цим, відповідно до ст. 318 ЦПК України, підлягає скасуванню ухвала апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року в частині залишення без змін заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 14 463 771, 69 грн., судового збору у розмірі 3 654 грн.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з ТОВ «Кредитні ініціативи»на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4 019, 41 грн., сплачений нею при подачі апеляційної скарги.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 14 463 771, 69 грн., судового збору у розмірі 3 654 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення 14 463 771, 69 грн. судового збору у розмірі 3 654 грн. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року скасувати в частині залишення без змін заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 14 463 771, 69 грн., судового збору у розмірі 3 654 грн.

Стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4 019, 41 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.І.Сватаненко

В.О.Суворов