Провадження № 2/641/2259/2016 Справа № 641/6112/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/24 квартири № 1 в корпусі 3 будинок 5 по бульвару Жасміновому в м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 лютого 1999 року відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно рішення Харківської міської ради від 02.02.1999 № 7620 отримали у спільну сумісну власність квартиру № 1 в корп. 3, буд. 5 по вул. Слинька в м. Харкові. 25 червня 2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір про визначення ідеальних часток в спільній сумісній власності, відповідно якого встановили розмір ідеальних часток для кожного із співвласників - по 1/3. 05 липня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено спадковий договір, за яким ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 набув право власності на його майно, яке складається з 1/3 частини квартири № 1, що знаходиться в м Харкові, вул. Слинька, буд 5, корп 3. На момент укладення вищевказаного спадкового договору ОСОБА_4 перебував у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 ,яка надала нотаріально засвідчену згоду на укладення зазначеного спадкового договору. Таким чином, ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 набули у спільну сумісну власність 1/3 частину вказаного житла після смерті ОСОБА_3 Однак ОСОБА_4 в передбаченому законом порядку права власності по спадковому договору не зареєстрував.

10 жовтня 2015 року ОСОБА_4 помер. ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після ОСОБА_4 Доньки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як спадкоємці першої черги відмовились від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_4 Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з огляду на той факт, що право власності на набуте за спадковим договором майно в установленому законом порядку не зареєстроване.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує.

25.08.2016 року представником відповідача ОСОБА_8 подано зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому вона просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/24 частину квартири № 1 в корпусі 3 будинок 5 по бульвару Жасміновому (вул. Слинька) в м. Харкові.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 належить 1/24 квартири № 1 по бульвару Жасміновому (вул. Слинька), буд. 5, корп. 3, в м. Харкові, яку померлий набув по спадковому договору. Однак ОСОБА_2 не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки ОСОБА_4 право власності на спадкове майно в установленому законом порядку не зареєстрував.

У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_8 зустрічний позов визнала в повному обсязі.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги визнала.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення первісних та зустрічних позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 02 лютого 1999 року відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно рішення Харківської міської ради від 02.02.1999 № 7620 отримали у спільну сумісну власність квартиру № 1 в буд. 5 корп. 3 по вул. Слинька в м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло.

25 червня 2006 року співвласники ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір про визначення ідеальних часток в спільній сумісній власності, відповідно якого встановили розмір ідеальних часток для кожного із співвласників - по 1/3.

05 липня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено спадковий договір, за яким ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 набуває право власності на майно, останнього яке складається з 1/3 частки квартири № 1, що знаходиться в м Харкові, вул. Слинька, буд 5, корп. 3.

03.10.2010 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири № 1, що знаходиться в м Харкові, вул. Слинька, буд. 5, корп. 3., перейшло до ОСОБА_4

На момент укладення вказаного спадкового договору ОСОБА_4 перебував зареєстрованому в передбаченому законом порядку шлюбі з позивачем ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Позивач до укладення спадкового договору надала нотаріально засвідчену згоду на його укладення.

Відповідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної ресторації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конституцією України передбачено право спадкування власності громадян і забезпечується можливість розпоряджатися своїм майном на випадок смерті. Тому на виконання даного положення Конституції України, в Цивільному кодексі України передбачено дві групи нормативних конструкцій щодо переходу прав та обов'язків від померлої особи до інших осіб: перша - норми щодо спадкування і друга - спадковий договір.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Законодавством України включено спадковий договір до Книги шостої Цивільного кодексу України, що, в свою чергу, зумовлює необхідність визначення правової природи спадкового договору, встановлення його специфічних ознак.

Так, статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно з ЦК України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. При цьому до спадкового договору не застосовуються норми спадкового права.

Істотною умовою спадкового договору є його предмет, яким виступає майно відчужувача.

Отже, спадковий договір має подвійну правову природі, він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором змістом якого визначаються його істотні умови.

При цьому інститут спадкового договору має тісний зв'язок з підгалуззю зобов'язального, а не спадкового права, оскільки виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Схожість спадкового договору із спадкуванням виявляється в спільності основної юридичної підстави виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, якою є смерть фізичної особи - відчужувача.

Крім того, у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов'язкову частку.

З огляду на викладене, 1/3 частка квартири № 1, що знаходиться в м Харкові, вул. Слинька, буд 5, корп. 3, отримана ОСОБА_4 по спадковому договору є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набута під час перебування позивача та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, на підставі укладеного спадкового договору в інтересах сім'ї, за письмовою згодою другого з подружжя.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку (1/3:2=1/6) квартири № 1 у будинку № 5 корпус 3 по бульвару Жасміновому (вул. Слинька) у м. Харкові в порядку поділу майна подружжя підлягають задоволенню.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 10.10.2015 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

За життя ОСОБА_4 набув право власності на 1/6 частину квартири № 1 у будинку № 5 корпус 3 по вул. Слинька у м. Харкові, однак належним чином це право не оформив.

З огляду на викладене, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається, серед іншого, з вказаної частки у праві власності на квартиру.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, вбачається, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся позивач за первісним позовом ОСОБА_1, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 доньки померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

На заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу свідоцтв про право на спадщину приватним нотаріусом ОСОБА_9 відмовлено у видачі таких свідоцтв в зв'язку з тим, що право власності на 1/6 частку квартири не було зареєстровано за померлим у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлені права її оформити в установленому законом порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/24 (1/6:4*3) частки квартири № 1 у будинку № 5 корпус 3 по бульвару Жасміновому (вул. Слинька) у м. Харкові, а за ОСОБА_2 право власності на 1/24 (1/6:4*1) частку квартири.

Приймаючи до уваги викладене, первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/24 частки квартири № 1 у будинку № 5 корпус 3 по бульвару Жасміновому (вул. Слинька) у м. Харкові.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/24 частку квартири № 1 у будинку № 5 корпус 3 по бульвару Жасміновому (вул. Слинька) у м. Харкові.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_10