печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3672/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» -про стягнення суми банківського вкладу та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

04.02.2016 позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь суму банківського вкладу в розмірі 312 927 грн. 99 коп., проценти в розмірі 26 077 грн. 30 коп., інфляційні втрати в розмірі 737 грн. 29 коп. та 3% річних за кожний день прострочення в розмірі 126 грн. 03 коп.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 04.03.2014 між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір №SADNWFD0 «Вклад» «Стандарт», відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 312 927 грн. 99 коп. для розміщення на депозитному вкладі, строком користування до 04.03.2015 та з виплатою процентів в розмірі 20% річних. 01.08.2014 позивач направив на адресу відповідача заяву про дострокове розірвання вказаного договору та повернення в зв'язку з цим належних йому грошових коштів, яка отримана останнім 19.08.2014. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором не виконав, не повернув позивачу суму вкладу та проценти. У зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 29.01.2015 визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми банківського вкладу та штрафних санкцій Печерському районному суду м.Києва.

Протягом розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву, згідно якої просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу в розмірі 312 927 грн. 99 коп., проценти в розмірі 117 112 грн. 23 коп., інфляційні втрати в розмірі 18304 3 грн. 49 коп. та 3% річних за кожний день прострочення в розмірі 13 194 грн. 42 коп. за період з 21.08.2014 по 15.01.2016.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача зазначив, що банківська діяльність відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк», розташованих на окупованій території АР Крим та м.Севастополя відповідно до Постанови Національного банку України №260 та рішення Центрального банку Російської Федерації №РН-33/1 від 21.04.2014 припинена. Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює. В подальшому автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» було придбано право вимоги по вкладам та здійснення компенсаційних виплат, у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Оскільки автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» взяла на себе зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними з Філією «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», представник відповідача вважає, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» є неналежним вдповідачем.

Суд, заслухавши представника позивача, думку представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.03.2014 між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Голови Правління Дубілета О.В. було укладено договір №SADNWFD0 «Вклад» «Стандарт», відповідно до умов якого позивач передав , а відповідач прийняв грошові кошти в сумі 312 927 грн. 99 коп. для розміщення на депозитному вкладі, строком користування до 04.03.2015 та з виплатою процентів в розмірі 20% річних. Даний договір було укладено на території Автономної Республіки Крим. (а.с.11-12)

Відповідно до п.26 вказаного Договору Банк відриває позивачу особовой рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до п.п.3, 26 Договору по закінченню кожного місяця, що минув з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору після 15:00 нараховані проценти по вкладу мали зараховуватись на картку/рахунок № НОМЕР_2, копія якої наявна в матеріалах справи. (а.с.134)

Посилаючись на відсутність даних про наявність на вказаних картковому рахунку та вкладеному рахунку належних позивачу грошових коштів, позивач просив суд витребувати у ПАТ КБ «Приватбанк» в якості доказів, вказану інформацію та належним чином завірені копії виписок по картковому рахунку № НОМЕР_2 та вкладному рахунку НОМЕР_1.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 10.08.2015 клопотання про витребування доказів задоволено. Витребувано у ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином завірені документи, які підтверджують залишки коштів на вказаних рахунках. (а.с.93-94)

Як встановлено судом, вказана ухвала суду від 10.08.2015 станом на час розгляду справи відповідачем не виконана.

Як вбачається з наданого відповідачем листа від 13.10.2015, у зв'язку з окупацією території Автономної Републіки Крим та конфіскацією частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремлених структурних підрозділів Банку, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, доступ до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних докментів, документів каси, готівки, електронних носіїв є обмеженим. (а.с.101)

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п.2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України №516 від 03.12.2003 ( далі- Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банкіські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення №516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженими особами довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджденого постановою Національного банку України №566 від 30.12.1998 будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення №516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов'язаний:

прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

В порушення зазначених вище нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», затвердженого постановою Національного банку України від 30.12.1998 №566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01.06.2011 №174, а також вимог ч.2 ст.27,ст.ст. 58-59,64 ЦПК України, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів, які б підтверджували, що між позивачем та відповідачем не укладався вказаний договір банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, припинились зобов'язання у зв'язку з їх виконанням.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 17.06.2014 звернувся до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» зі скаргою щодо невиконання відповідачем зобов'язань з виплати процентів за договором банківського вкладу. (15-18) Листом відповідача від 23.06.2014 №20.1.0.0.0/7-20140617/2930 позивачу повідомлено про неможливість виконання вимоги позивача, посилаючись на те, що діяльність відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк», що розташовані на окупованій території АР Крим та м.Севастополя припинена. (а.с.19)

При цьому, відмовляючи у виплаті процентів за вказаним договором банківського вкладу, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» у своєму листі від 23.06.2014 № 20.1.0.0.0/7-20140617/2930 не заперечував факт укладення з позивачем договору банківського вкладу.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань відповідачем, позивач 01.08.2014 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про дострокове розірвання вказаного договору банківського вкладу та в зв'язку з цим повернення належних йому грошових коштів. (а.с.13).

Разом з тим, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов'язання за договором банківського вкладу, зокрема з повернення належних позивачу суми банківського вкладу та процентів не виконав. Доказів, які б спростовували наявність депозитних зобов'язань перед позивачем суду не надано і такі дані матеріали справи не містять.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст.1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

Відмовляючи в поверненні коштів, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і у ст. 41 Конституції України.

Однак у порушення цих норм позивач позбавлений права користуватися своїм майном. У даному випадку його майном є грошові кошти, які банк на виконання умов договору відмовляється повернути позивачу.

Твердження представника ПАТ КБ «Приватбанк» про покладання Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на Російську Федерацію обов'язку по відшкодуванню шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації Криму, не заслуговують на увагу, оскільки цей Закон може стосуватись лише Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» в частині відшкодування йому шкоди за конфіскацію окупаційною владою в Криму майнового комплексу Публічного акціонерного товариства «Приватбанк», а не вимог позивача до юридичної особи про отримання своїх коштів за договором банківського вкладу, які не є шкодою.

Відповідно до п. 5 постанови Правління НБУ від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ «Приватбанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном.

Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачем.

Таким чином, оскільки кошти вносились позивачем у філії ПАТ КБ «ПриватБанк», яка діяла від імені юридичної особи, договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою, оскільки юридична особа повинна відповідати за зобов'язаннями своєї філії.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та виходячи з наведених положень Закону, суд дійшов висновку, що доводи позивача про невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу в розмірі 312 927 грн. 99 коп. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Пунктом 2 Договору передбачено, що нарахування процентів на суму вкладу розпочинається з дня, наступного за днем надходження коштів в Банк і здійснюється за кожен календарний день.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 29.05.2013 №6-39цс13 проценти по банківському вкладу стягуються за весь прострочений термін і до дня фактичного повернення коштів вкладникам.

Разом з тим, перевіряючи правильність нарахування позивачем процентів в розмірі 117 112,23грн. за період з 04.03.2014 по 15.01.2016, суд вважає, що період нарахування позивачем визначено не правильно, в порушення п.2 Договору та вимог ч.5 ст. 1061 ЦК України.

Визначаючи розмір процентів, які підлягають стягненню, суд виходить з положень п.2 Договору та вимог ч.5 ст. 1061 ЦК України та вважає, що стягненню підлягають проценти зі ставкою 20% за період з 05.03.2014 по 15.01.2016, що складає 116 940 грн. 76 коп. (312927,99грн. х 20%/100/365 х 682 дн.), а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9 Договору передбачено право позивача дострокового розірвання вказаного договору, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 01.08.2014 направив на адресу відповідача заяву про дострокове розірвання вказаного договору з 11.08.2014, яка отримана останнім 19.08.2014. (а.с.13, 14)

Як встановлено судом, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання у період з 21.08.2014 по 15.01.2016.

З огляду на викладене, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 183 043 грн. 49 коп. (312927,99грн.х 1.585/100-312 927,99грн.) та 3% річних від простроченої суми в розмірі 312 927 грн. 99 коп. в розмірі 13 194 грн. 42 коп. (312 927,99грн.х3%/100%/365х513дн) за період з 21.08.2014 по 15.01.2016, а тому вимогі в цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи встановлені судом обставини справи суд вважає наявними підстави для часткового задоволення позовних вимог.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в дохід держави підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 526, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми банківського вкладу та штрафних санкцій, - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу в розмірі 312 927 грн. 97 коп., процентів розмірі 116 940 грн. 76 коп., інфляційні втрати в розмірі 183 043 грн. 49 коп. та 3% річних в розмірі 13 194 грн. 42 коп., а всього - 626 106 (шістсот двадцять шість тисяч сто шість) грн. 66 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () в дохід держави у відшкодування судових витрат судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Печерський районний суд м. Києва.

В разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О. Москаленко