Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 194/154/16-ц

Провадження № 2/185/3310/16

27 вересня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Бабій С.О., при секретарі судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

28.01.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області із данною позовною заявою, яким просив договір купівлі-продажу квартири № 53 у будинку № 16 по вул.

Лермонтова у м Тернівка Дніпропетровської обл., укладений 03 грудня

між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати недісним.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17.05.2016 р. цивільну справу № 194/154/16-ц (провадження № 2/194/387/16) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу недійсним було передано за підсудністю на розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

13.07.2016 р. матеріали цивільної справи № 194/154/16-ц (провадження № 2/194/387/16) надійшли до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. За результатами розподілу справи, згідно ст. 11-1 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Бабій С.О., яким було відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Івановичапро визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належала позивачу на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 листопада 2015 року КП «Тернівське житлово-комунальне підприємство». 22 січня 2015 року позивачем була надана довіреність, якою він уповноважувала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бути представниками позивача та допомогти в реєстрації права власності нерухомого майна, яке знаходиться за адресою : Дніпропетровська обл., м. Тернівка, вул. Лєрмонтова, 16/53. 06 липня 2015 року у відповідності до заяви була скасована довіреність, раніше надана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Позивачем було повідомлено ОСОБА_2 про те, що позивач скасувала довіреність та просила повернути йому вищевказаний документ, але на даний час відповідачем довіреність так і не була повернута. 03 грудня 2015 року згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 продавець - ОСОБА_1 передала, а покупець, ОСОБА_2 прийняв у власність АДРЕСА_2 Згідно з п. 3 цього договору, продаж зазначеної квартири проводиться за 70621,00 гривень і ці гроші продавець отримала від покупця до оформлення цього договору. Але, п. 3 договору купівлі-продажу квартири від 03 грудня 2015 року не відповідає дійсності у частині отримання продавцем коштів від покупця до оформлення цього договору, так як кошти не були позивачем отримані. Вказує, що 19.11.2015 року померла моя донька позивача, після смерті якої позивач не міг сприймати в повній мірі значення своїх дій, у позивача сталося порушення сну, депресія, підвищення кров'яного тиску, чого раніше не траплялося. Відповідач не враховуючи стан позивача, наполягав на тому, щоб скоріше укласти договір купівлі-продажу квартири, чим ввів позивача в оману і позивач помилився при підписанні спірного договору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1І, представник позивача ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, а також недоведеність належними доказами.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши їх належними доказами, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 03 грудня 2015 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач ОСОБА_1 продала, а відповідач ОСОБА_2 купив квартиру № 53 у будинку № 16 по вул.

Лермонтова у м Тернівка. Дніпропетровської області (а.с19-20).

Згідно п.3 вказаного договору, за погодженням сторін продаж квартири проводиться за 70 621, 00 грн. які покупець передав продавцеві до підписання цього договору. Так само, у судовому засіданнім позивач підтвердив, що власноручно розписався у договорі та написав (мовою оригіналу) «договор купли-продажи квартиры мною прочитан, деньги получены полностью, претензий к покупателю не имею», із чого вбачається належне виконання відповідачем щодо оплати позивачу вартості проданої квартири.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 19 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

У пункті 20 вказаної постанови розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З огляду на наведене та враховуючи, що твердження позивача про вчинення спірного правочину під впливом обману спростовуються змістом договору, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, що оспорюваний договір вчинений під впливом обману, що є його обовязком відповідно до ст. 60 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивач посилався на те, що під час вчинення спірного правочину він не міг сприймати в повній мірі значення своїх дій, у звязку з чим судом розяснено право на заявлення клопотання про призначення судової експертизи, від чого останній відмовився.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 229, 230, 234 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій