АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Чупікової В.В., Яремко В.В.,.

секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю: представника позивача Кредитної спілки «Буковина» -Ісопчука В.В. та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Буковина» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, за апеляційною скаргою кредитної спілки «Буковина» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року КС «Буковина» звернулася до суду з зазначеним позовом. Посилалась на те, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 та його майновим поручителем ОСОБА_3 умов договору кредитної лінії № 001/2439 від 19 жовтня 2011 року КС «Буковина» прийняла в погашення боргу предмет забезпечення зобов'язання, а саме: земельну ділянку площею 0,0563 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та житловий будинок АДРЕСА_1

КС «Буковина» 31 серпня 2015 року надіслано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомлення за вих. №№ 153,154 про перехід права власності за КС «Буковина» на вказану вище земельну ділянку та житловий будинок та запропоновано відповідачам у строк до 01 жовтня 2015 року виселитися з будинку в добровільному порядку. Проте відповідачі вказані повідомлення залишили поза увагою.

Просили усунути перешкоди у здійсненні права користування, володіння та розпорядження земельною ділянкою та житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та інших членів сім'ї.

22ц/794/485/16 Головуючий в І інстанції Вівчар Г.А.

категорія 44 Доповідач Бреславський О.Г.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, КС «Буковина» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається, на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були застосовані не ті норми законодавства, які повинні були бути застосовані до вказаних правовідносин, що в свою чергу потягло за собою неправильне вирішення справи по суті.

Вважають рішення незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог КС «Буковина», суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був переданий в іпотеку з метою забезпечення зобов'язання за кредитним договором, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, з врахуванням того, що суд розглядає позов в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, того що сторона сама обирає спосіб захисту свого порушеного права, дійшов висновку про відсутність підстав передбачених законом для виселення відповідачів із оспорюваного житлового будинку без надання іншого постійного житлового приміщення в розумінні вимог ч.2 ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Судом першої інстанції правильно вказано, що в іпотеку передано житловий будинок, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому висновок суду про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із цього будинку без надання їм іншого постійного житла є правильним.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі 6-1049цс15, в постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Під час апеляційного розгляду справи, апелянтом була визнана та обставина, що в іпотеку передано житловий будинок, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів.

З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Буковина» відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :