Номер провадження: 22-ц/785/5482/16
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Гамарц Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеному між дарувальником ОСОБА_6 та обдарованою ОСОБА_4, посвідченому 19 вересня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., враховуючи біржову угоду та рішення суду по цивільній справі № 2-2525/09 від 12 лютого 2009 року.

В обґрунтування позову позивачі посилались на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2016р. скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2009р., яким був визнаний дійсним біржовий договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та внаслідок чого був укладений договір дарування. На думку позивачів скасоване рішення суду було незаконно використане відповідачами на порушення їх конституційних прав на житло, шляхом укладання 19 вересня 2009р. договору дарування, за яким ОСОБА_6 (батько позивача ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1) подарував ОСОБА_4 вказану вище квартиру. Позивач зазначає, що на час дарування квартири в ній були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 та його син - ОСОБА_8, 2005 року народження, а відтак передача квартири є порушенням їх конституційних прав на житло. Позивачі вважали, що договір порушує публічний порядок та вважали, що ОСОБА_4 не прийняла дарунок. А тому на підставі ст.ст.228, 236 ЦК України просили визнати договір недійсним.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися без поважних на те причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Неявка представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 визнана судом неповажною.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять рішення суду від 08 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 дарувальником ОСОБА_6 обдарованій ОСОБА_4, посвідченому 19 вересня 2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., на підставі вказаної вище біржової угоди і рішення суду по цивільній справі № 2-2525/09 від 12 лютого 2009 року, повністю недійсним, та відновити становище, що існувало до порушення (п.4 ч.2 ст.16 ЦПК України), а саме: скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на кв. АДРЕСА_1, реєстраційний № 27879117 від 08 грудня 2011 року, номер запису 316 в книзі 742 пр-101, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу підтримали в апеляційному суді позивачі та представник позивача ОСОБА_2

Відповідачі та їх представники у судове засідання до апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи належно і своєчасно ( 13 липня 2016 року) сповіщались. Докази поважності причин неявки до апеляційного суду не надані.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду за одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели наміру сторін договору дарування порушити публічний порядок, вина сторін договору не встановлена і не доведена, що сам по собі факт скасування рішення суду про визнання дійсним біржового договору не може бути підставою для визнання недійсним договору дарування, оскільки право розпорядження майном належить власнику та діє принцип презумпції дійсності договору від 30.07.1998р. поки його недійсність не буде встановлена судом.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст.ст. 717тч.1,719 ч.2,722 ч.4 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні ( обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність; договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню; прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі ( ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

За змістом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 98.07-266 від 30.07.1998р., укладеного з ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в Третій регіональній філії Суворовського району Одеської спеціалізованої біржі нерухомості, та в наступному зареєстрованого в комунальному підприємстві «ОМБТІ та РОН» 04.08.1998р., належала на праві власності ОСОБА_6 (останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с.7,9)

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2009р. (справа №2-2525/09) вказаний вище договір купівлі-продажу № 98.07-266 від 30.07.1998р. був визнаний дійсним. (а.с.7) Рішенням апеляційного суду в Одеській області від 28.03.2016р. зазначене рішення суду першої інстанції було скасоване, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 (правонаступником якого залучено ОСОБА_5) було відмовлено.(а.с.8-12)

А між тим, ОСОБА_6 при житті, як єдиний власник спірного житла, 19 вересня 2009р. подарував спірну квартиру АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_4. Вказаний договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., реєстровий № 6684; зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 грудня 2011р. та був переданий обдаровуваній після укладення договору. (а.с.13-14)

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ст. 228 ч.1,2 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п.18) перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним… При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відтак, при кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України необхідною складовою є вина сторін правочину або однієї із сторін у порушенні публічного порядку, а саме намір особи вчинити такі дії які є суспільно-небезпечними, порушують норми публічного права, що мають вигляд, як правило злочину або адміністративного порушення, та усвідомлення особою того, що її дії не є правочином, а є суспільно небезпечним діянням.

Позивачем не надано доказів вини сторін договору саме у намірі порушити публічний порядок. Вирок суду щодо навмисного незаконного заволодіння спірною квартирою у кримінальній справі щодо будь-кого з них не постановлявся. А тому посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вчинений сторонами договору правочин порушує публічний порядок є неспроможними. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності преюдиційного рішення апеляційного суду, і погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт скасування рішення суду від 03.04.2009р. про визнання дійсним біржового договору купівлі-продажу від 30.07.1998р., не може бути безумовною підставою для визнання недійсним договору дарування від 19.09.2009р., оскільки при його укладанні він був посвідчений нотаріусом з підстав набуття ОСОБА_6 права власності на спірну квартиру за договором купівлі-продажу від 30.07.1998р. Вказаний договір на підставі діючої на той час ст.47 ЦК України 1963р. недійсним у судовому порядку не визнавався.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що відповідач ОСОБА_5 позбавила його права власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 та позбавила можливості набути право власності на ? частину спірної квартири не можуть братися до уваги, оскільки квартира АДРЕСА_4 не є предметом спору у цій справі. Та договір купівлі-продажу спірної квартири від 30.07.1998р. у цій справі позивачем не оспорювався, недійсним повністю або частково не визнавався.

Той факт, що позивач з дружиною та сином тривалий час проживають в спірній квартирі, а позивач ОСОБА_2 з сином в ній зареєстрований, на що є посилання в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовує, оскільки не доводить наявності права власності у позивачів та визначених ст.228 ЦК України підстав для визнання недійсним договору дарування. І водночас колегія суддів зауважує, що позивач ОСОБА_3, яка зареєстрована за іншою адресою і є дружиною позивача ОСОБА_2, жодного стосунку до укладеного договору дарування та права власності на спірну квартиру не має.

За таких обставин, рішення суду на момент постановлення ухвалено з додержанням норм матеріального права та без таких порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова