Пров. № 2/409/440/16
Справа №409/3328/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2016 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Скворцової В.Г.
при секретарі Скориковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Лутугинського РУЮ Луганського ОУЮ, ОСОБА_3 про захист права на свободу пересування, зняття обмеження у праві виїзду за межі України,-
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилавшись на наступне: 29.09.2009 року було відкрите виконавче провадження ВП № 15015564 за виконавчим листом № 2-623, виданим 25.09.2009 року Лутугинським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 234210,00 грн. 09.10.2012 року Лутугинський районний суд Луганської області відмовив в задоволенні подання Головного державного виконавця Нікітіною М.О. про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 без вилучення закордонного паспорту, який є боржником по заведеному виконавчому провадженні № 1-253.
19.10.2012 року стягувачем була подана апеляційная скарга.
26.10.2012 року ВП № 15015564 було закрите, а виконавчий лист № 2-623, виданий 25.09.2009 року, повернутий стягувачеві, у зв`язку з тим, що стягувач у встановлений термін не здійснив авансування витрат на проведення виконавчих дій.
Але в межах даного виконавчого провадження за поданням державного виконавця ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12.12.2012 року по справі 22ц-5734/12 було обмежено право виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 без вилучення закордонного паспорту, який є боржником по заведеному виконавчому провадженню №1-253, до виконання ним своїх зобов`язань по данному виконавчому провадженні. Виконавчого провадження за таким номером ніколи не існувало.
02.04.2014 року постановою головного державного виконавця Нікітіною М.О. ВДВС Лутугинського РУЮ у Луганській області було повернуто виконавчий документ стягувачові, а саме виконавчий лист №2-623, виданий 25.09.2009 року, у зв`язку із тим, що стягувач у встановлений термін не здійснив авансових витрат на проведення виконавчих дій. Таким чином, фактично по виконавчому провадженні, в межах якого було обмежено ОСОБА_1 і праві на виїзд за кордон, всі покладені на нього обов`язки були виконані в повному обсязі.
В подальшому у ВДВС Лутугинського РУЮ 30.04.2014 року було відкрите нове виконавче провадження № 43141642 по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 234210 грн.
В межах нового виконавчого провадження заборони на виїзд не накладалося, а продовжила існувати заборона, накладена раніше та яка існувала за інших обставин.
Виконавче провадження на паперових носіях було залишено на окупованій території. Виконавче провадження теоритично не можливо виконати, оскільки відсутнє належне ОСОБА_1 майно та можливість заробляти кошти в Україні, місце знаходження ОСОБА_3 не відоме.
Крім того позивач є мешканцем Литовської Республіки, де має постійне місце роботи. Наявною забороною йому створено перешкоди в вільному перетині кордону та можливості потрапити додому з метою заробітку коштів. В іншій спосіб виконати виконавче провадження позивач не може, оскільки роботи на території України не має.
На сьогоднішній день склалася така ситуація, що позивач позбавлений можливості вільно вибирати місце свого проживання. На теперішній час відсутні розумні підстави в подальшому обмежуванні позивачу у праві виїзду за кордон, з урахуванням того, що взагалі відсутнє і виконавче провадження і навіть виконавча служба, яка б проводила виконавчі дії.
20.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до ВДВС Лутугинського РУЮ із вимогою закінчити виконавче провадження та зняти з нього обмеження у виїзді за кордон.
Листом від 03.02.2015 року начальник ВДВС Лутугинського РУЮ повідомив про те, що дійсно матеріали виконавчого провадження знаходяться на тичасово окупованій території, закрити або завершити воконавче провадження не вбачається можливим.
Таким чином, вважає, що обмеження його права виїзду за кордон є суттєвим порушенням його прав, свобод та інтересів, передбачених міжнародними актами, Конституцією України, та іншими нормативно-правовими актами.
Просить суд поновити порушене право ОСОБА_1 на свободу пересування шляхом скасування заборони у праві виїзду за межі України Громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, накладену ухвалою апеляційного суду Луганської області від 12.12.2012 року по справі № 22ц-5734/12р.
Позивач, представник позивача у судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача, представника позивача.
Представник Лутугинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Майстренко О.М., до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. З позовом не згоден. Суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений через оголошення в газеті «Урядовий кур`єр», суд виніс ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідачів.
Керуючись ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, та виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Згідно ч.3 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України(далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
У п.2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадку, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.
Відповідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені уЗаконі України «Про виконавче провадження».
Згідно п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеженням у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобов'язань.
Згідно Ухвали Апеляційного суду Луганської області від 12 грудня 2012 року Колегієй суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області винесено ухвалу про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 без вилучення закардонного паспорту, який є боржником по зведеному виконавчому провадженні № 1-253, до виконання своїх зобов`язань по данному виконавчому провадженні.
30.04.2014 року відповідно до вимог ст. 24 Закону України « Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з вимогами п. 11.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стосовно особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-6, 8-9, 11-14 частини першої статті 49 Закону України « Про виконавче провадження».
Виконавче провадження не завершено і не закінчено за вказаним виконавчим листом на теперішній час, борг за виконавчим листом № 2-623 від 25.09.2009 року, виконавчий збір на користь держави, та витрати у виконавчому проваджені не сплачені.
З урахуванням встановлених обставин на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд виходить з того, що тимчасове обмеження накладене на ОСОБА_1 ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 12.12.2012 року по справі №22ц-5734/12 року не підлягає скасуванню, оскільки на теперішній час борг за рішенням суду не сплачений, виконавче провадження не закрито, тому не відпала потреба в обмеженні у конституційних правах позивача щодо його свободи пересування.
Керуючись Законом України « Про виконавче провадження, ст. ст.10,11,60, 61,213-21 ЦПК України, суд -
В позові ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2, до відділу державної виконавчої служби Лутугинського РУЮ Луганського ОУЮ, ОСОБА_3 про захист права на свободу пересування, зняття обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити за необгрунтованістю.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте Білокуракинським районним судом Луганської області за письмовою заявою позивача, відповідачів, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено позивачем, відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Білокуракинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області Скворцова В.Г.