Справа №481/217/16-ц 23.11.2016 23.11.2016
Справа № 481/217/16-ц
Провадження №22-ц/784/1979/16 Головуючий першої інстанції:Уманська О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду : ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_2

про

стягнення процентів за договором позики інфляційних витрат та трьох процентів річних,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики, інфляційних витрат та трьох процентів річних.

Позивачка зазначала, що в січні та березні 2009 року, за договором позики ОСОБА_3 передала відповідачці 1100 доларів США з оплатою 5 відсотків на місяць, про що остання склала розписку. В подальшому 23 лютого 2010 року ОСОБА_2 надала розписку про зобовязання повернути суму боргу та відсотки у розмірі 650 доларів США до Нового 2011 року. В розписці від 13 березня 2010 року відповідачка вказала про повернення боргу до 1 серпня 2010 року, за розписками від 24 березня 2011 року та 1 жовтня 2012 року просила про розстрочення суми боргу.

За вказаний період відповідачка частково повернула кошти, а саме 1 листопада 2011 року - 30 доларів США, в кінці 2011 року на початку 2012 року - 1870 грн., з травня по вересень 2013 року - 1200 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 травня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 заборгованість за вказаним договором позики 6732 грн. 60 коп. Вказане рішення виконано 12 лютого 2015 року.

Посилаючись на те, що за весь час користування вказаною грошовою позикою відповідачка не сплатила відсотки, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_2 85809 грн. 66 коп. відсотків за користування грошима, 32639 грн. 94 коп. суми знецінення грошових коштів від інфляції, 2341 грн. 55 коп. три проценти річних.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 85809 грн. 66 коп. відсотків за договором позики, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить вказане рішення суду в частині задоволених вимог скасувати, провадження у справі закрити, через те, що набрало законної сили рішення суду між тими ж сторонами з тих же самих підстав.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали даної справи, цивільних справ 481/449/15ц та 481/2343/13ц, колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 травня 2014 року, ухваленим за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 6732 грн. 60 коп. (а.с. 6). Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 за договором займу від 30 січня 2009 року отримала 900 дол. США, а 6 березня 200 доларів США та відповідно до розписки від 23 лютого 2010 року зобовязалася повернути отримані кошти в розмірі 1100 доларів США та відсотки в розмірі 650 доларів США до Нового 2011 року. В наступному, а саме 13 березня 2010 року відповідачка ОСОБА_2 склала чергову розписку де зобовязалась повернути борг у розмірі 1100 доларів США ОСОБА_3 до 1 серпня 2010 року. В 2011, 2012 та 2103 роках відповідачка частково повертала борг.

З подальших розписок виданих відповідачкою, про щзо вказано як в наведеному рішенні так і в позовній заяві ОСОБА_3 архівної справи за № 481/2343/13ц вбачається, що остаточно умови договору займу змінювались шляхом складання ОСОБА_2 останньої розписки в жовтні 2012 року де вона зобовязалась повернути борг до кінця 3013 року (а.с 78).

З копій розписок, які залучені до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зобовязалася сплатити кошти, які отримала в борг, із сплатою 5 % на місяць (а.с. 82-85).

Відповідно до копії постанови державного виконавця відділу ДВС Новобузького РУЮ від 14 лютого 2015 року про закінчення виконавчого провадження, вказане рішення суду виконано в повному обсязі 12 лютого 2015 року (а.с.81).

Згідно з положенням ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобовязання припиняються на підставах встановлених договором або законом, зокрема виконанням проведеним належним чином, як то встановлено положеннями ст. ст. 598, 599 ЦК України.

Вимогами ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок встановлення процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Районний суд вирішуючи позовні вимоги, дійшов вірного висновку про те, що відповідачка зобовязана сплатити встановлені договором проценти за користуванням коштами за договором займу.

Проте, суд не звернув уваги на вимоги наведеної правової норми викладеної в ст. 1048 ЦК України, та не врахував, що дія договору займу закінчилася 31 грудня 2013 року, а сторони не визначили розмір процентної ставки яка підлягає сплаті поза межами цього строку, тому за період з 1 січня 2014 року по фактичний розрахунок 12 лютого 2015 року проценти підлягають нарахуванню виходячи із процентної ставки визначеної НБУ.

Крім цього, районний суд приймаючи до уваги розрахунок наданий позивачкою, не звернув увагу на розписку від 23 лютого 2010 року, в якій сторони визначили суму нарахованих процентів за період з 6 березня 2009 року по 23 лютого 2010 року в сумі 650 доларів США та не відобразив це в розрахунку (а.с.85).

Так, за період з 30 січня 2009 року по 5 березня 2009 року на суму боргу 900 доларів США 5% становитиме 51, 78 долар США (900 х 5 % х 12 : 365 =1,48 - за 1 день х 35 днів даного періоду); за період з 6 березня 2009 року по 23 лютого 2010 року на суму боргу 1100 доларів США 5% становитиме 650 доларів США, оскільки така сума була визначена за вказаний період за домовленістю сторін та зазначена в розписці (а.с. 85), за період з 24 лютого 2010 року по 31 жовтня 2011 року на таку ж суму боргу 5 % становитиме 1115, 67 доларів США ( 1100 х 5 % х 12 : 365 =1,8 за 1 день х 617 днів даного періоду), за період з 1 листопада 2011 року по 30 грудня 2011 року на суму боргу 1070 доларів США становитиме 105, 53 долари США(1070 х 5 % х 12 : 365=1,76 за 1 день х 60 днів вказаного періоду); за період з 31 грудня 2011 року по 30 квітня 2013 року на борг в сумі 854 долари США, сума процентів становитиме 683, 67 долари США (854 х 5% х 12 : 365=1,4 за 1 день х 487 днів за даний період); за період з 1 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року на суму боргу 707 доларів США, сума процентів становитиме 284, 2 долари США (707 х 5% х 12 : 365=1, 16 за 1 день х 245 днів вказаного періоду), а всього за період дії договору займу 2890, 85 доларів США (51,78+650+1115,67+105,53+683,67+284,20).

Враховуючи, що в подальший період сума боргу становила незмінну суму 707 доларів США та змінну процентну ставку НБУ, сума боргу за нарахованими процентами становитиме: за період з 1 січня 2014 року по 14 квітня 2014 року за ставкою 6,5% - 13, 2 долари США ((707 х 6,5% річних : 365- за 1 день) х 105 днів вказаного періоду); за період 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року за ставкою 9,5 % - 16,9 доларів США (( 707х9,5% : 365) х 92 дня вказаного періоду); за період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року за ставкою 12, 5 % - 28, 81 долар США (( 707х12,5% : 365) х 119 днів даного періоду); за період з 13 листопада 2014 року по 5 лютого 2015 року за ставкою 14 % - 22, 78 долари США ((707х14% : 365) х 84 дня вказаного періоду) та за період з 6 лютого 2015 року по 12 лютого 2015 року за ставкою 19, 5 % - 2, 64 ((707 х 19,5% : 365 ) х 7 днів цього періоду), а всього за період з 1 січня 2014 року по 12 лютого 2015 року 84, 33 долари США (13,2 + 16,9 +28,81 + 22,78 + 2,64).

Заява щодо застосування позовної давності не подавалась, тому в цілому за весь період наявної заборгованості за договором позики сума нарахованих процентів становитиме 2975, 18 доларів США (84, 34 + 2890, 85), що за курсом НБУ за розрахунком позивачки становитиме 76164 грн. 60 коп. (2975, 18 х 25, 60).

За вказаних обставин, рішення районного суду в частині задоволених вимог підлягає зміні на підставі п. 1ч. 1 ст. 309 ЦПК України, та стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 76164 грн. 60 коп. нарахованих процентів за користуванням грошима за договором займу.

При цьому, посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що провадження у даній справі підлягає закриттю, оскільки аналогічний спір було вирішено судом у інших справах, підлягають відхиленню, як вірно зазначив суд. Так спори, які були розглянуті раніше, не є тотожними. У справі за № 481/2343/13 ц ОСОБА_3 заявляла позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором займу без нарахування процентів. У справі за № 481/449/15 ц позов предявлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 де вимоги про стягнення процентів ОСОБА_4 просив стягнути на його користь, а на користь ОСОБА_3 такі вимоги не заявлялись. За такого підстав для закриття провадження у справі немає (а.с. 78-80).

Рішення районного суду в частині відмови в задоволенні іншої частини вимог про стягнення нарахувань відповідно до вимог ст. 625 ЦК України не оскаржувалося, тому в цій частині воно підлягає залишенню без змін.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, за якими з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 1598 грн. пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням сплачених нею коштів при подачі позову 1207 грн. 92 коп. та апеляційної скарги 1328 грн. 70 коп., змінивши також і в цій частині рішення районного суду.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 травня 2016 року в частині задоволених вимог та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 76164 грн. 60 коп. нарахованих процентів за договором позики, а також 1598 грн. судового збору, а всього 77762 грн. 60 коп. (сімдесят сім тисяч сімсот шістдесят дві грн. 60 коп.)

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді