У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Карпенко С.О.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Кадєтової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1. Посилався на те, що прийняв спадщину після матері, оскільки 16 серпня 2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на банківські вклади, але оформити право власності на квартиру не може, оскільки квартира перебуває у власності ОСОБА_4, який набув її на підставі договору міни від 15 листопада 2012 року. Вважаючи себе власником квартири, ОСОБА_3 просив витребувати її із незаконного володіння ОСОБА_4

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2, посилаючись на те, що він є власником квартири на підставі договору міни, укладеного 15 листопада 2012 року між ним та попереднім власником квартири ОСОБА_9, який був її власником на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2012 року, укладеного з ОСОБА_5 (набула право власності на квартиру в порядку приватизації).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні первісного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 2001 року судами встановлено, що ОСОБА_8 була власником квартири АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Також судом встановлено, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_1) позивач ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, на час відкриття спадщини із спадкодавцем, яка мешкала та померла у місті Зеленодольську Апостолівського району Дніпропетровської області, не проживав.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2011 року, задоволено заяву Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області і визнано відумерлою спадщину (а саме квартиру АДРЕСА_4) після ОСОБА_8 з переданням вказаної квартири у власність Зеленодольській територіальній громаді. Під час розгляду цієї справи було встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не заводилась, а заповіти та спадкові договори не складались.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2013 року наведені вище рішення та ухвала скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2012 року заява Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання відумерлою спадщини залишена без розгляду.

Розпорядженням органу приватизації від 9 грудня 2011 року (рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2011 року було чинним) квартира передана у власність ОСОБА_10 і його сину ОСОБА_11

17 квітня 2012 року між ОСОБА_10, який діяв в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11, та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.

15 листопада 2012 року за договором міни, укладеним з ОСОБА_6, квартиру придбав ОСОБА_4

16 серпня 2012 року від імені ОСОБА_3 до нотаріальної контори подана заява про прийняття спадщини за законом після ОСОБА_8, а саме на грошові внески, та того ж дня видано відповідне свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом.

Також судом було встановлено, що відомості про ім'я та прізвище позивача у документах, які підтверджують його особу (паспорт), відрізняються від відомостей, що вказані у свідоцтві про його народження.

Такі ж відмінності маються і у відомостях щодо прізвища спадкодавця у свідоцтві про народження позивача та у спадковій справі, заведеній за заявою ОСОБА_3, поданою від його імені на підставі доручення ОСОБА_12, про прийняття спадщини у вигляді грошових внесків.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем не проживав, дій, передбачених ст. 549 ЦК Української РСР, які б свідчили про прийняття ним спадщини, не вчиняв; на час набуття права власності ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_6 із заявою про встановлення факту прийняття спадщини чи з позовом про надання додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини до суду не звертався; документи, які підтверджують родинні зв'язки спадкодавця і спадкоємця, містять розбіжності. Такі обставини стали підставою для відмови ОСОБА_3 у визнанні за ним права власності в порядку спадкування за законом та у витребуванні майна. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд виходив з його безпідставності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Так, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинний на той час закон, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

За ст. 548 ЦК Української РСР,для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК Української РСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановлено, що 16 серпня 2012 року представник ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини у вигляді грошових внесків, отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 на спадкове майно у вигляді грошових внесків.

Даних про те, що ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру, у справі немає і на такі обставини він не вказує.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені первісного позову, суди вірно виходили з того, що ОСОБА_3 із спадкодавцем на час смерті не проживав, заяву про прийняття спадщини у вигляді квартири не подавав і відповідної відмови у видачі такого свідоцтва не отримав, жоден з правочинів щодо переходу права власності на квартиру не оспорений, а матеріали спадкової справи містять суперечності щодо прізвища спадкодавця та спадкоємця, що унеможливлює визнання права власності в порядку спадкування з підстав, наведених у поданому у справі позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: О.В.Закропивний Ю.Г.Іваненко О.В.Кадєтова І.М.Фаловська