У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Карпенко С.О.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Кадєтової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Транс-Сервіс», публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_4 про стягнення майнової шкодиза касаційною скаргою приватного підприємства «Транс-Сервіс», поданою його представником Батюченко СвітланоюОлександрівною, на рішення апеляційного суду Харківської області від 9 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому зазначала, що 16 січня 2014 року з вини водія ОСОБА_4, який керував автобусом І-VAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ПП «Транс-Сервіс», сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинули пішоходи, а їй - завдано тілесних ушкоджень та пошкоджено транспортний засіб, яким вона керувала на час зіткнення. Цивільна відповідальність ПП «Транс-Сервіс» застрахована на час дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «СК «Країна».

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 5 червня 2014 року ОСОБА_4 було визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України. Цим же вироком її цивільний позов залишено без розгляду та роз'яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на наведене і збільшивши позовні вимоги, просила стягнути солідарно з ПП «Транс-Сервіс» та ПАТ «СК «Країна» вартість ремонтно-відновлювальних робіт транспортного засобу в розмірі 153 238,26 грн; стягнути з ПП «Транс-Сервіс» 14 228,93 грн на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, а також 16 000 грн - на відшкодування витрат з надання правової допомоги.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнено з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_3 23 102,23 грн у відшкодування майнової шкоди, а з ПП «Транс-Сервіс» - 510 грн франшизи.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат і стягнено на користь ОСОБА_3 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог з ПАТ «СК «Країна» - 252,37 грн, а з ПП «Транс-Сервіс» - 5,53 грн. Зайво сплачений позивачем судовий збір у сумі 369,31 грн повернуто ОСОБА_3 з відповідного бюджету, іншу частину сплаченого судового збору зараховано в дохід держави.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 9 липня 2015 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 червня 2015 року змінено.

Стягнено з ПП «Транс-Сервіс» на користь ОСОБА_3 16 000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПП «Транс-Сервіс» просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 9 липня 2015 року в частині стягнення витрат на правову допомогу та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У іншій частині рішення не оскаржується і судом касаційної інстанції не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 14 березня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір про надання юридичних послуг: консультування з питань кримінального, кримінально-процесуального, цивільного та цивільно-процесуального права, представництва в суді (а.с.24).

14 березня 2014 року ОСОБА_3 видала довіреність ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на представництво її інтересів, у тому числі на ведення справ у судових органах.

18 листопада 2014 року ОСОБА_7 і ОСОБА_3 склали акт виконаних робіт відповідно до умов довіреності та договору про надання юридичних послуг від 14 березня 2014 року, за яким ОСОБА_3 оплатили на суму 16 000 грн.

Також встановлено, що ОСОБА_7 брав участь у розгляді цивільної справи як представник ОСОБА_3 за довіреністю, а не як особа, яка надає правову допомогу.

Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сплачені ОСОБА_3 16 000 грн не є витратами на правову допомогу, передбаченими ст. 84 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню 16 000 грн, оскільки це є документально підтвердженими збитками у розумінні ч. 1 п. 1 ст. 22 ЦК України, що понесені на правову допомогу із захисту її порушених прав на стадії досудового кримінального провадження та у судових засіданнях.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

З висновками апеляційного суду у частині стягнення витрат на правову допомогу повністю погодитись не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, згідно із главою 8 розділу I ЦПК судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, складають судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що до складу витрат, пов'язаних з розглядом справи, входять витрати на правову допомогу.

За змістом ст. ст. 56, 84 ЦПК України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи.

Визначені цивільним процесуальним законодавством види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат за окремими його видами не є вичерпним.

Стаття 22 ЦК України передбачає відшкодування особі збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, яка завдана у результаті порушення її цивільного права.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно цивільним процесуальним законодавством і такі витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки (п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»)

Апеляційний суд, стягуючи на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу, надану у кримінальній справі, на підставі ст. 22 ЦК України, не врахував, що збитки у розумінні ст. 22 ЦК України передбачають наявність порушеного цивільного права з боку саме тієї особи, яка і повинна відшкодувати ці збитки, але ОСОБА_3 просила стягнути сплачені нею кошти за договором про надання юридичних послуг, які є витратами на правову допомогу.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір доручення, на виконання якого ОСОБА_3 видала 14 березня 2014 року довіреність, що уповноважує ОСОБА_7 захищати інтереси позивача, в тому числі брати участь у судових засіданнях.

На відомості, які б свідчили про допущення ОСОБА_7 до участі у справі ухвалою суду як особи, що надає правову допомогу, суд не вказав, питання його процесуального статусу у судових засіданнях не встановив, враховуючи, що він як представник ОСОБА_3 брав участь у справі на підставі відповідної довіреності.

За таких обставин апеляційний суд не перевірив, чи є підстави стягувати з відповідача 16 000 грн як відшкодування витрат на правову допомогу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права та невірно застосував норми матеріального права, не визначився чи є стягнення витрат на правову допомогу окремою позовною вимогою, чи питанням розподілу судових витрат між сторонами. ому рішення апеляційного суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Транс-Сервіс», подану його представником Батюченко СвітланоюОлександрівною, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 9 липня 2015 року в частині стягнення з ПП «Транс-Сервіс» 16 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: О.В.Закропивний Ю.Г.Іваненко О.В.Кадєтова І.М.Фаловська