Справа № 203/592/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, трьох відсотків річних, інфляційних витрат, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 13.05.2015 року надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 398500 грн., про що була складана відповідна розписка. В розписці зазначено, що ОСОБА_2 повинен повернути грошові кошти в строк до 04.06.2015 року. В зазначений строк останній кошти не повернув, посилаючись на труднощі, які виникли при веденні ним своїх справ, повязаних із бізнесом. До теперішнього часу отримані в борг кошти ОСОБА_2 не повернуто. В звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 398500 грн., у відповідності до ст.625 ЦК України інфляційні витрати за період з 04.06.2015 року по 02.02.2016 року в сумі 9003 грн. 49 коп., три відсотки річних в сумі 7959 грн. Також посилався на те, що надані ним в борг кошти є для нього суттєвою сумою та єдиним заощадженням його сімї. Неповернення відповідачем в строк боргу призвело до погіршення його матеріального стану. В результаті чого, 20.06.2015 року він вимушений був взяти в борг у ОСОБА_7 кошти в сумі 350000 грн. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації, так як до цього він ніколи не просив у борг гроші. З урахуванням зазначеного позивач також просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 50000 грн. Крім того, просив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 50000 грн. та судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти отримання відповідач в борг від позивача коштів в сумі 398500 грн. згідно розписки від 13.05.2015 року. Проте, зазначили, що з вказаної суми більша частина боргу відповідачем була повернута у визначені в розписці строки. Залишок боргу становить 1 грн. 20 коп. А тому не заперечували проти стягнення боргу в зазначеному розмірі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в задоволенні останнього.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків. дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, за змістом ч.ч.1,2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 13.05.2015 року позивачем було надано відповідачу ОСОБА_2 в борг кошти в сумі 398500 грн., а останній зобовязалась повернути вказані кошти в строк до 04.06.2015 року.

Факт надання позивачем коштів в борг відповідачу та їх отримання останнім на зазначених вище умовах підтверджується відповідною письмовою розпискою написаною власноруч ОСОБА_2, оригінал якої було досліджено судом в судовому засіданні та копія якої залучена до матеріалів справи (а.с.5).

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_6 посилався на те, що отримані ОСОБА_2 в борг кошти у визначений в розписці строк та по теперішній час останнім не повернуто.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що в строк до 04.06.2015 року ним було повернуто суму боргу, за виключенням 1 грн. 20 коп., на підтвердження чого надав письмові розписки від 20.05.2015 року на суму 134540 грн., 27.05.2015 року на суму 130200 грн. та 03.06.2015 року на суму 133758 грн. 80 коп., а всього на суму 398498 грн. 80 коп., оригінали яких було оглянуто судом в судовому засіданні та копії залучено до матеріалів справи (а.с.63,64).

Позивач ОСОБА_6 та його представник в судовому засіданні посилались на те, що кошти згідно вказа-них розписок передавались ОСОБА_2 через позивача іншій особі брату позивача ОСОБА_8 в рахунок виконання зобовязань перед останнім.

Разом з тим, у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем суду представлено не було.

Показання допитаного в судовому засіданні за клопотанням позивача свідка ОСОБА_8 про те, що кошти згідно розписок від 20.05.2015 року, 27.05.2015 року та 03.06.2015 року отримувались позивачем від ОСОБА_2 на його прохання та в рахунок виконання останнім зобовязань перед свідком, суд не вважає належним та допустимим доказом, оскільки вказаний свідок є рідним братом позивача та заінтересованою особою, а його показання в цій частині обєктивно матеріалами справи не підтверджуються.

Так, будь-яких доказів щодо наявності договірних відносин між вказаним свідком та відповідачем ОСОБА_2 суду надано не було. В той час, як з тексту зазначених вище розписок вбачається, що останніми позивач під-тверджує факт прийняття від ОСОБА_2 коштів в якості попереднього боргу, без будь-яких застережень щодо їх повернення в рахунок боргу перед іншою особою. Крім того, ці розписки складені в період до дати остаточного повернення боргу 04.06.2015 року, визначеного в розписці від 13.05.2015 року, що також підтверджує факт повернення відповідачем боргу та прийняття коштів позивачем саме за вказаною розпискою.

Також на підтвердження позовних вимог позивачем було надано аудіо запис його розмови з відповідачами з приводу повернення боргу, що відбулась 28.12.2015 року.

Факт цієї розмови, її місце та час в судовому засіданні після прослуховування підтвердили і відповідачі, а тому суд вважає вказаний запис допустимим доказом по справі.

Разом з тим, з цього запису не вбачається, що під час розмови відповідач ОСОБА_2 визнавав перед позивачем факт заборгованості за розпискою від 13.05.2015 року, як про це зазначав позивач та, навпаки, під час прослуховування встановлено, що ОСОБА_2 під час розмови на питання позивача щодо того, коли він поверне борг, неодноразово зазначав, що отримані ним в борг кошти повернув позивачу про що є відповідні письмові розписки.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що представлені відповідачем ОСОБА_2 роз-писки від 20.05.2015 року, 27.05.2015 року та 03.06.2015 року на загальну суму 398498 грн. 80 коп. є належним доказом виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики від 13.05.2015 року та, з урахуванням суми наданих в борг коштів та повернутого боргу, приходить до висновку про необхідність частково задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 13.05.2015 року в розмірі 1 грн. 20 коп., відмовивши в задоволенні решти позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, зазначені норми ЦК України та суму неповернутого боргу в розмір 1 грн. 20 коп., з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_6 слід стягнути також три відсотки річних за період з 05.06.2015 року по 02.02.2016 року в сумі 2 коп. (1,20 грн. х 3% : 365 х 243 дні прострочення), інфляційні витрати за період з червня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 3 коп. (індекс інфляції 100,4% (червень 2015 року) х 99% (липень 2015 року) х 99,2% (серпень 2015 року) х 102,3% (вересень 2015 року) х 98,7% (жовтень 2015 року) х 102% (листопад 2015 року) х 100,7% (грудень 2015 року) х 100,5% (січень 2016 року) = 1,0277 х 1,20 = 1,23 1,20 = 0,03 грн.); а всього стягнути 1 грн. 25 коп.

Також в своєму позові позивач, посилаючись на ст.23 ЦК України, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000 грн., в обґрунтування позовних вимог в цій частині посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача та своєчасного неповернення останнім боргу, він та його сімя були поставлені в скрутне матеріальне становище, він був вимушений взяти в борг кошти в іншої особи, чим йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації, так як до цього він ніколи не просив у борг гроші.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як розяснено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача в обґрунтування цих вимог про те, що внаслідок несвоєчасного повернення боргу відповідачем він та його сімя були поставлені в скрутне матеріальне становище та 20.06.2015 року він був вимушений взяти в борг кошти в іншої особи - ОСОБА_7, чим принижено честь, гідність, престиж та його ділова репутація, так як до цього він ніколи не просив у борг гроші.

Так, надаючи в борг кошти відповідачу, позивач повинен був враховувати своє матеріальне становище та наявність в нього вільних коштів для надання їх в борг. Крім того, як вбачається з наданої позивачем розписки про отримання в позику коштів від ОСОБА_7, згідно останньої позивач отримав в позику кошти 11.05.2015 року, а не 20.06.2015 року, як він зазначає в позовній заяві, тобто взагалі до укладення договору позики з відповідачем ОСОБА_2

Будь-яких інших доказів та обґрунтувань позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди позивачем у відповідності до ст.10,60 ЦПК України суду не надано.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено факт своєчасного повернення відповідачем боргу майже в повному обсязі за виключенням суми 1 грн. 20 коп.

В звязку з цим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити за необґрунтованістю та не підтвердженням належними доказами.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір за частково задоволену вимогу майнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп.

В своєму позові позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 50000 грн., на підтвердження понесення яких надав договір №06/01 про надання юридичних послуг від 06.01.2016 року між ним та ТОВ «Юридичне бюро «ВОТУМ», а також рахунок №1 від 06.01.2016 року про оплату послуг згідно договору в сумі 50000 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідні розяснення надані в п.п.47,47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Пунктами 3.1 та 3.2 укладеного між сторонами договору від 06.01.2016 року передбачено, що вартість послуг за договором визначається обємом наданих юридичних послуг та після виконання виконавцем робіт за договором, сторонами підписується акт виконаних робіт.

Разом з тим, відповідного акту позивачем до позовної заяви не надано. А з договору та рахунку не вбачається, які саме юридичні послуг за договором було надано. Відповідного розрахунку з урахуванням Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» з зазначенням виду наданих юридичних послуг, витраченого часу, позивачем не надано.

В звязку з цим, в стягненні з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 50000 грн. позивачу слід відмовити за недоведеністю цих вимог належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23,207,625,1046,1047,1049,1050 ЦК України, ст.ст.10,11,27,31,58-61,84,88,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, трьох відсотків річних, інфляційних витрат, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_6 суму боргу за договором позики від 13 травня 2015 року в розмірі 1 (одна) грн. 20 коп., три відсотки річних за період з 05 червня 2015 року по 02 лютого 2016 року в сумі 2 (дві) копійки, інфляційні витрати за період з червня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 3 (три) копійки, а всього стягнути 1 (одну) грн. 25 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_6 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак