У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Карпенко С.О.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Кадєтової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», поданою його представником Пахолком Тарасом Павловичем, на рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» (далі - ПрАТ «СК «Іллічівське» ) звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

У позові зазначало, що 20 листопада 2010 року в смт. Брюховичі Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW-Х 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля «Шкода Октавія», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 7 грудня 2010 року визнано, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху.

24 грудня 2010 року ПрАТ «СК» «Іллічівське» власникові застрахованого автомобіля «BMW-Х 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, виплачено страхове відшкодування у розмірі 68 490,44 грн.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Шкода Октавія», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована у ПрАТ «Міська страхова компанія», поліс №ВЕ/2630359, який діє до 19 лютого 2011 року. За умовами договору страхування ліміт відповідальності за заподіяну шкоду становить 24 990 грн, франшиза 510 грн.

9 квітня 2012 року на адресу ПрАТ «Міська страхова компанія» направлена вимога про виплату коштів в порядку регресу, проте вона залишилась без задоволення.

Посилаючись на наведене, ПрАТ «СК» «Іллічівське» просило стягнути в порядку регресу з ОСОБА_3 68 490,44 грн.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 9 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_3 користь ПАТ «СТ «Іллічівське» 68 490,44 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 7 грудня 2010 року о 10.20 год на автодорозі Львів-Брюховичі з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем «Шкода Октавія», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, сталося зіткнення з транспортним засобом «ВМW-Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_4, внаслідок якого автомобілю «ВМW Х5» завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту, автомобіль «ВМW Х5» застраховано в ПрАТ «СК» «Іллічівське» згідно з полісом ЦО-05-004330 від 24 березня 2010 року.

На підставі страхового акта № ЦО-18893-ЦО-05-004330-01 від 17 грудня 2010 року ПрАТ «СК» Іллічівське» виплатило страхове відшкодування в розмірі 68 490,44 грн.

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 відповідно до Полісу № ВЕ/2630359 застрахована у ПрАТ «Міська страхова компанія», строк дії договору до 19 лютого 2011 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 993 ЦК України та с. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги в порядку регресу, тобто позивач має право на відшкодування шкоди та стягнення виплачених коштів в порядку регресу з ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ «Міська страхова компанія» (поліс № ВЕ/2630359, строк дії полісу з 20 лютого 2010 року по 19 лютого 2011 року), отже суд першої інстанції зобов'язаний був роз'яснити позивачу та вирішити питання про залучення до участі у справі страхову компанію як співвідповідача. Оскільки ПрАТ «Міська страхова компанія» до участі у справі не залучено, апеляційний суд дійшов висновку про звернення з позовом до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Проте погодитись із висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому за положеннями ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону «Про страхування»до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мала би до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Саме про таке вказано Верховним Судом України у правових позиція в постановах: від 10 лютого 2016 року справа № 6-2878цс15; від 23 грудня 2015 року справа №6-2587цс15, від 17 лютого 2016 року справа № 6-2471цс15.

Таким чином, під час розгляду справи суду необхідно було встановити розмір реальних збитків позивача, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, а також різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, здійсненою страховою компанією, з якою укладений договір страхування відповідача, та врахувати, що такі збитки покладаються на винну особу, в даному випадку - відповідача у справі.

Крім того, судам слід звернути увагу на таке.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У третьому абзаці п. 15 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена упостанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року № 6-2307цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, з огляду на наведене, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції з тих підстав, що до участі у справі як співвідповідача не залучено страхову компанію, з якою укладено ОСОБА_3 договір страхування, не взяв до уваги, що спір ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» до ПрАТ «Міська страхова компанія» є спором між юридичними особами.

Оскільки суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушив норми процесуального права та не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», подану його представником Пахолком Тарасом Павловичем, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: О.В.Закропивний Ю.Г.Іваненко О.В.Кадєтова І.М.Фаловська