Справа №173/2412/15-ц
Провадження №2/173/142/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

У складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом про надання тимчасового дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до відповідача ОСОБА_3, згідно якого просить надати їй дозвіл на виготовлення проїзного документу для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до Російської Федерації без згоди батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та надати дозвіл на виїзд за межі України для відпочинку та оздоровлення неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає в АДРЕСА_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі його матері ОСОБА_1. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07.09.2007 року по 22.10.2012 року. Шлюб між ними розірваний на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду від 11.10.2012 року, яке набрало чинності 22.10.2012 року.

В період шлюбу в них з відповідачем народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. В даний час дитина проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2.

Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Останні 4 роки відповідач по справі не бажає спілкуватися з дитиною, не цікавиться його життям.

В грудні 2015 року вона отримала запрошення від своїх родичів разом з сином відвідати їх за місцем проживання у Росії з метою відпочинку та оздоровлення. Вона вважає, що дана подорож матиме неабияке значення для духовного, культурного та фізичного розвитку її дитини, що надасть можливість оздоровити сина і є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку.

Але не зважаючи на це її колишній чоловік ОСОБА_3, безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України, нічим не мотивуючи свою відмову. При цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить.

Вважає таку позицію її колишнього чоловіка і батька неповнолітнього ОСОБА_4 такою, що шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному його розвитку, що й стало підставою звернення до суду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, надавши суду заяву про слухання справи за їх відсутність. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи за його відсутність. Відповідно до наданої суду заяви позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позовних вимог про надання тимчасового виїзду його сину за кордон.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: представник органу опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступними підставами.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.09.2007 року по 22.10.2012 року. Шлюб між ними розірваний на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду від 11.10.2012 року, що підтверджується копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2012 року, яке набрало чинності 22.10.2012 року (а.с.9).

В період шлюбу в сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьками дитини записані сторони (а.с.8).

В даний час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2

Причиною звернення позивачки до суду було безпідставне небажання відповідача по справі надати дозвіл на тимчасовий виїзд їх сина за кордон. Однак, під час під час здійснення розгляду справи від відповідача по справі надійшла заява про визнання позовних вимог стосовно надання дозволу суду на тимчасовий виїзд сина за межі території України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Зазначена конституційна норма конкретизується сімейним законодавством, а саме - Сімейним кодексом України, яким регламентує, крім іншого і особисті немайнові права і обов'язки батьків щодо дитини. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Сімейним кодексом України це питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Право на свободу пересування фізичної особи за межі України, закріплене у ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років (далі - дитина), має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (із змінами і доповненнями) передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в інтересах дитини буде надати їй дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, а тому позовні вимоги є законним та обґрунтованими.

На думку суду, дана подорож дійсно матиме велике значення для духовного та культурного розвитку дитини та його оздоровлення, і відповідатиме інтересам дитини.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в сумі 487грн. 20 коп., підлягає стягненню з відповідача на її користь, так як позовні вимоги позивача задоволені.

Керуючись ст.8 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України,Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-231 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 за позовом до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІПН НОМЕР_1) дозвіл на виготовлення проїзного документу для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до Російської Федерації без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2).

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІПН НОМЕР_1) дозвіл на виїзд за межі України для відпочинку та оздоровлення неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає в АДРЕСА_3 без згоди та супроводу батька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН).у супроводі його матері ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Верхньодніпровського районного суду. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні підчас проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги рішення набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не було змінене або скасоване.

Суддя Петрюк Т.М.