Справа № 383/102/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Адаменко І.М.,

при секретарі Остапчук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу № 383/102/16-ц за позовною заявою № 383/102/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та державного акту на право власності на землю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та державного акту на право власності на землю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, обґрунтовуючи його тим, що 25 травня 2001 року померла його мати ОСОБА_3, після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку розташовану на території Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, яку остання заповіла йому, вказує що по день смерті матері проживав разом з нею та інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом остання не мала. В березні 2016 року він звернувся до нотаріуса, але постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на тій підставі, що спадщину вже прийняв інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_2, який не перебував у родинних стосунках зі спадкодавцем. Ввважає вказаний заповіт сфальсифікованим, оскільки ні підпис його матері ні підпис секретаря сільської ради ОСОБА_4, не відповідають дійсності, тому, так як є єдиним спадкоємцем після смерті матері звернувся до суду за захистом свого спадкового права.

В судовому засіданні позивач уточнив та доповнив позовні вимоги, а також відмовився від частини вимог підтримавши позов щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 від 23.03.2001 року, №12, визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім"я ОСОБА_2 серія АЕЕ №851991 від 05.12.2001 р., визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю на ім"я ОСОБА_5 серія І-КР №022486 від 27.11.2001р., встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті 25.05.2001 року ОСОБА_3, Визнання за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку №177, площею 7,17 га, розташовану на території Рощахівської сільської ради Бобрринецького району Кіровоградської області.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 уточнені позовні вимоги, про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та державного акту на право власності на землю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити в повному обсязі та просить їх розглянути за її відсутності.

Представник відповідача Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської облаті, в судове засідання не з»явився про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, від представника до суду від представнки відповідача надійшла заява в якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовнфі вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують протии їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла заява в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує протии їх задоволення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що працювала секретарем Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в тому числі і в 2001 році та в її обовязки як посадової особи входило посвідчення заповітів. Крім того вказала, що пам»ятає той факт, що ОСОБА_3, мати позивача посвідчувала, у неї заповіт, яким заповідала земельну ділянку своєму сину ОСОБА_1, який проживав разом з нею. Вказала, що того дня ОСОБА_3 посвідчувала лише один заповіт на користь ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 заповіту не було, вона його не посвідчувала, також вона зеперечила підпис від її імені на заповіті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 від 23.03.2001 року №12, вказуючи, що такого заповіту вона не посвідчувала.

Суд, заслухавши учасників процессу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому може бути прийняте судом.

З свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 122007 виданого 26.05.2001 року виконкомом Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис № 5, встановлено, що 25.05.2001 року померла ОСОБА_3 (а.с. 10), яка доводилась матір»ю позивача ОСОБА_1, що вбачається зі свідоцтва про народження серії ЯХ № 982674, виданного 21.04.1950 року, ОСОБА_7 бюро Загс, Ровенської області (а.с 82).

З державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-КР № 010659, виданного 27.02.2001 року Рощахівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18-159 ч, вбачається, що ОСОБА_3 за життя отримала право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Рощахівської сільської ради, площею 7,17 га (а.с. 72).

Згідно заповіту від 23 березня 2001 року посвідченого секретарем Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області ОСОБА_4 за №12, встановлено, що ОСОБА_3, на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-КР № 010659 від 27 лютого 2001 року заповіла ОСОБА_1 (а.с. 70-71).

З копії свідоцтва про народження серії ЯХ №982674 встановлено, що позивач ОСОБА_1 доводиться сином спадкодавцю ОСОБА_3 ( а.с.82).

На час відкриття спадщини позивач ОСОБА_1 проживав разом із матір"ю спадкодавцем ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Рощахівської сфільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 17.03.2016 року № 120 та даними погосподарської книги № 6 на 2001-2005 роки за особовим рахунком № 243 (а.с. 74, 75-79).

З заповіту від 23 березня 2001 року посвідченого секретарем Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області ОСОБА_4 за №12, вбачається, що ОСОБА_3, на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-КР № 010659 від 27 лютого 2001 року заповіла ОСОБА_2 (а.с. 19).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 363 до майна померлої 25 травня 2001 року ОСОБА_3, вона відкрита за заявою про прийняття спадщини від ОСОБА_2, а також із наявної у ній копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43662851 від 21.04.2016 року, вбачається, що останній прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 112-130).

З державного акту на право приватної власності на землю, серії І-КР № 022486, виданного 27.11.2001 року Рощахівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18-378 ч, вбачається, що ОСОБА_2 отримав право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Рощахівської сільської ради, в тому числі і площею 7,17 га № 177 (а.с. 81).

Відповідно до ст. 541 ЦК Української РСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладання, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 544 ЦК України, заповідач вправі в будь-який час змінити або скасуваати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю, або в частині, в якій він суперечить.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських ОСОБА_7, на яких такий обов'язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради.

Правила посвідчення заповітів посадовими особами виконавчого комітету сільських ОСОБА_7 регулювалися Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських ОСОБА_7 народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. №22/5. Згідно положень вказаної Інструкції нотаріальне посвідчення заповітів та доручень, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюється шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладанням гербової печатки виконавчого комітету ОСОБА_7 народних депутатів. Посвідчувальний напис на дорученні, заповіті, вміщується після підпису громадянина на тій же сторінці чи на звороті документа (п.18). Всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету(п.19). Заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. Заповідач може в будь-який час змінити або скасувати заповіт, подавши про це заяву до виконавчого комітету відповідної ОСОБА_7 народних депутатів. У випадку одержання посадовою особою виконавчого комітету заяви про скасування чи зміну заповіту, так само як і одержання нового заповіту, який відміняє чи змінює раніше посвідчений заповіт, посадова особа виконавчого комітету робить про це відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в алфавітній книзі обліку заповітів і відповідний напис на примірнику заповіту, який зберігається у виконавчому комітеті (п.41,42).

Судом встановлено, що 23.03.2001 р . секретарем виконкому ОСОБА_4 посвідчувався лише один заповіт від імені ОСОБА_3, зареєстрований за №12, де вона земельну ділянку за державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-КР № 010659 від 27 лютого 2001 року заповіла ОСОБА_1, й іншого заповіту на користь ОСОБА_2 цього дня під №12 спадкодавець ОСОБА_3 не складала , а секретар Вигорна С.П. не посвідчувала.

Ці обставини підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4 та визнані відповідачами.

Відповідно ст.47 ЦК України нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч.2 ст. 1257, ст. 1301 ЦК України за позовом заінтересованою особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідоча не було вільним і не відповідало його волі. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 23 постанови Верховного Суду України № 7 від 30.05.32008 року „Про судову практику у справах про спадкування" роз"яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки волевиявлення спадкодавця ОСОБА_3 не будло вільним при укладенні заповіту на ім"я ОСОБА_2 23.03.2001 року, й заповіт посвідчений з порушенням ст. 541, 544 ЦК України ( 1963р.), чинній на час правовідносин, тому цей заповіт є недійсним і вцій частині позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 Постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Визнаючи недійсним заповіт від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіпровоградської області ОСОБА_4 23 березня 2001 року за реєстровим № 12, суд також на підставі вищезазначених обставин задовольняє й вимоги про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім»я ОСОБА_2 серія АЕЕ № 851991 від 05.12.2001 року, видане державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю на ім»я ОСОБА_2 серія 1-КР № 022486 від 27.11.2001 року в частині земельної ділянки № 177, площею 7,17 га, яку він отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія АЕЕ № 851991 від 05.12.2001 року.

Відповідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у передбачений ст. 549 ЦК України шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження строку.

Згідно ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК).

Оскільки спадкоємець ОСОБА_1 постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, що підтверджується витягом із Погосподарської книга ( а.с.75-79), тому він вважається таким, що прийняв спадщину, й на цій підставі позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини також підлягають задоволенню.

Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку № 177 площею 7,17 га, розташовану на території Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в порядку спадкування за заповітом після смерті 25.05.2001 року ОСОБА_3, що належала останній згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ-КР № 010659, виданного 27.02.2001 року Рощахівською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18-159ч, то вони підлягають частковому задоволенню, та оскільки позивач є спадкоємцем майна померлої матері ОСОБА_3 за законом першої черги спадкування, а у відповідності до ст. 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу, тому сув визнає його право власності на вказане майно у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3.

Крім того, враховуючи заяву представника позивача адвоката ОСОБА_6, суд, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 81, 88, ч. 4 ст. 174 , ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 37, 50 ЗУ «Про нотаріат», постанови Пленуму Верховного Суду Укр від 24 червня 198 3 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування»,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіпровоградської області ОСОБА_4 23 березня 2001 року за реєстровим № 12.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім»я ОСОБА_2 серія АЕЕ № 851991 від 05.12.2001 року, видане державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори ОСОБА_8

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю на ім»я ОСОБА_2 серія 1-КР № 022486 від 27.11.2001 року в частині земельної ділянки № 177, площею 7,17 га, яку він отримав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія АЕЕ № 851991 від 05.12.2001 року.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті 25 травня 2001 року ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власнотсі на земельну ділянку № 177 площею 7,17 га, розташовану на території Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в порядку спадкування за законом після смерті 25.05.2001 року ОСОБА_3, що належала останній згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІУ-КР № 010659, виданного 27.02.2001 року Рощахівською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18-159ч.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Бобринецький районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.М. Адаменко