Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц/778/2994/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_4» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_4» (далі ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 5795779 від 15 листопада 2007 року, а саме домоволодіння № 45-а по вул. Чубаря в м. Бердянськ, що належить ОСОБА_3, для задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_5 за кредитним договором № 5794287 від 15 листопада 2007 року на загальну суму 55854,45 доларів США, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах з визначенням вартості предмета іпотеки в порядку виконавчого провадження.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6 надала заяву про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування заяви зазначала, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду перебуває справа №310/11469/15-ц за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Провадження у даній справі зупинено до вирішення іншої справи №310/1537/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «ПУМБ» про зобовязання зарахування суми депозиту та нарахованих та невиплачених за депозитом відсотків в рахунок заборгованості зі сплати суми кредиту.

Вказувала, що за цими справами має вирішитися розмір боргового зобовязання ОСОБА_5 за кредитним договором, а в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки має бути зазначено розмір вимог, що підлягають сплаті банку з вартості предмета іпотеки.

Посилаючись на вказані обставини просила суд, зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішень у справах №310/11469/15-ц та №310/1537/16-ц.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року в задоволенні клопотання представника третьої особи за дорученням ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про зупинення провадження у справі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.142-144).

Від представника ПАТ «ПУМБ» надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить апеляційну скаргу відхилити ( а.с.154)

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 беруть участь в судовому засідання через свого представника - ОСОБА_6.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справи за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

За правилами п. 3 ч.1 ст. 203 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що визначаючи наявність передбачених ст. 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обовязковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у п. 4 ч. 1 цієї статті неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий звязок. Це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення (при оцінці юридичних фактів) для іншої справи.

Ці обставини повинні бути такими, що мають значення і унеможливлюють розгляд спору до вирішення справи іншим судом через те, що не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі. Тобто йдеться про те, що суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що позивачем предявлено позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, які, на думку апелянта, можливо вирішити лише після визначення розміру заборгованості за договором кредиту, що є предметом розгляду іншої цивільної справи №310/11469/15-ц за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України випливає, що суд при ухваленні рішення вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно із договором іпотеки №5795779 від 15 листопада 2007 року ОСОБА_3 передав в іпотеку майно у забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_5 перед ПАТ «ПУМБ», що випливають з укладеного між ними кредитного договору №5794287 від 15 листопада 2007 року (а.с.11-17, 35-42). Отже іпотекодавець є відмінним від позичальника і позов предявлено в даному випадку до майнового поручителя.

Із змісту п. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 2 статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобовязання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобовязання.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК).

Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки

При вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Отже, вищевикладені положення норм права та розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України визначають коло обставин, які відповідно до вимог ст.ст. 10, 60, 179 ЦПК України мають бути встановлені при розгляді даної справи, і заперечення відповідача щодо розміру заборгованості за кредитним договором суд може перевірити та дати оцінку доказам сторін за правилами ст. 212 ЦПК України в межах справи про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність обставин, які могли би дати підстави для зупинення провадження у цій справі.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального права, підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2016 року у цій справі залишити без змін

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2

Дата документу Справа №