Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/31/16-ц
Провадження по справі № 2/514/87/16
01 березня 2016 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - М.В. Козирєва
за участю секретаря - О.В. Терзі,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 03 червня 2015 року він передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 5020 гривень строком до 05 листопада 2015 року, про що складено відповідний договір позики. В підтвердження зазначеного договору позики в той же день між ним та відповідачем була складена розписка, яка засвідчила отримання останнім грошей у вказаній сумі.
До теперішнього часу відповідач кошти не повернув, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики.
В судове засідання позивач не зявився, на розгляд суду від нього надійшла заява про підтримання позову, та з проханням розглянути справу у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач двічі в судове засідання не зявився. Викликався належним чином шляхом надіслання судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання, однак до суду повернулися конверти з відміткою «адресат не мешкає». В силу положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Так, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позивачем були надані у борг грошові кошти у розмірі 5020 гривень з зобовязанням останнього повернути гроші у строк до 05 листопада 2015 року.
Крім того, 03 червня 2015 року між сторонами була складена розписка, яка підтверджує факт отримання відповідачем у борг грошей в сумі 5020 гривень, з кінцевим строком повернення до 05 листопада 2015 року.
У звязку з тим, що до теперішнього часу борг відповідачем не сплачено, позивач просить суд стягнути з відповідача усього 8 986,96 грн. у тому числі:
- 5020 грн. - основного боргу;
- 530,96 грн. - проценти;
- 2 436 грн. - відшкодування витрат на правову допомогу;
- 1000 грн. - моральної шкоди.
Крім цього, позивач просить стягнути з відповідач витрати на оплату судового збору в сумі 487,20 грн.
Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.
Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Однак, всупереч вимогам зазначеного чинного законодавства відповідач ОСОБА_3 належним чином свої зобовязання по поверненню позики не виконав та не здійснив повернення позики у встановлений договором строк, тобто 05 листопада 2015 року, у звязку з чим допустив наявну заборгованість в сумі 5020 гривень.
Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості трьох процентів річних від простроченої суми відповідача перед позивачем складає 530,96 гривень.
Крім цього, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1000 гривень з огляду на таке.
Зокрема, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб».
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, тому, враховуючи, що відповідачем належним чином договір позики не виконувався, сума боргу не сплачена, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування позивачу моральної шкоди на суму 1000 гривень є достатнім.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики на загальну суму 6550,96 гривень.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки понесені витрати підтверджені квитанціями.
Керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 629, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 209, 214, 215 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а якщо сторони не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя М.В. Козирєв