Номер провадження: 22-ц/785/1300/16
Головуючий у першій інстанції Алексєєва О. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Процик М.В.

з участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2», Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» про відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2015 року, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином та шкоди, завданої смертю потерпілого, до ТОВ «Теркурій-2», ПАТ «СК «ТАС» у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року на 365 км. траси «Київ-Одеса» під час зіткнення автомобілів LEXUS та КАМАЗ пасажир автомобіля LEXUS - чоловік позивача - ОСОБА_5 отримав травми, несумісні з життям, від яких помер на місці ДТП. Оскільки водій автомобіля LEXUS - ОСОБА_4 - є працівником ТОВ «Теркурій-2», просила стягнути з ТОВ «Теркурій-2» на її користь моральну та матеріальну шкоду, витрати на поховання, кошти на утримання її та сина. У зв'язку із тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля LEXUS була застрахована у ПАТ «СК «ТАС» згідно полісу №АА/5605204, просила стягнути з страхової компанії на її користь 100000 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої потерпілому.

В ході розгляду кримінальної справи цивільний позивач ОСОБА_2 відмовилася від усіх вимог до ТОВ «Теркурій-2» у зв'язку із добровільним відшкодуванням останнім моральної шкоди.

Вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 в якості шкоди, завданої потерпілому, 100000,00 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2014 року вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 17.12.2013р. відносно ОСОБА_4 за ст.286 ч.2 КК України в частині цивільного позову скасовано і справу в цій частині повернуто на новий розгляд до того ж суду в іншому складі, в іншій частині вирок залишено без змін.

В судовому засіданні позивачем неодноразово змінювався розмір позовних вимог, що обґрунтовано поданням позивачем позову до страховика автомобіля КАМАЗ - ПАТ «Просто-Страхування» - та винесенням апеляційним судом Тернопільської області рішення, згідно якого на користь ОСОБА_2 стягнуто з ПАТ «Просто-Страхування» по 1586,55 грн. страхового відшкодування в зв'язку зі смертю годувальника щомісячно в межах діючого на момент ДТП ліміту 50000 грн.

Згідно останньої позовної заяви, позивач остаточно просила суд стягнути з відповідача 83903,65 грн., з яких:

- 30868,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат на поховання, до складу яких позивач відносить:

-880,00 грн. - взуття на поховання;

-3020,00 грн. - одяг на поховання;

-2800,00 грн. - гріб, хрест, транспортування, ікона, простинь;

-19200,00 грн. - надмогильний пам'ятник з граніту;

-4968,00 грн. - перевезення труни з тілом до місця поховання;

- 19132,00 грн. - в якості відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника, разом 50000,00 грн. в межах половини ліміту відповідальності, передбаченої полісом, а також :

- 9062,50 грн. - пені за несвоєчасне відшкодування витрат на поховання;

- 23367,10 грн. - інфляційні втрати;

- 1474,05 грн. - 3% річних. (а.с.245-247).

Рішення ухвалено у відсутність сторін та третіх осіб.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2015 позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 по 1586,55 грн. страхового відшкодування в зв'язку зі смертю годувальника щомісячно в межах 19132,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 витрати на поховання у розмірі 30868,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасне відшкодування витрат на поховання у розмірі 9062,50 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати за несвоєчасне відшкодування витрат на поховання у розмірі 21777,93 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС на користь ОСОБА_2 річні за несвоєчасне відшкодування витрат на поховання у розмірі 979,32 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Страхова група «ТАС, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Страхова група «ТАС» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін. з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року, приблизно о 23.30 годині з вини водія ОСОБА_4, який керуючи автомобілем LEXUS LX 750, д/н НОМЕР_1, у районі 375 км + 750 м. автошляху "Київ - Одеса", в Ширяївському районі Одеської області, допустив зіткнення з передньою правою частиною керованого ним автомобіля "LEXUS LX 750", з лівою задньою частиною причепа "СЗАП 8352" д/н НОМЕР_2 автомобіля КАМАЗ 5320, д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, який рухався попереду у попутному йому напрямку. Внаслідок цієї ДТП пасажир переднього сидіння автомобіля "LEXUS LX 750" ОСОБА_5 отримав травми об виступаючі предмети у середині цього автомобіля, в результаті чого помер.

У ході розгляду кримінальної справи ТОВ «Теркурій-2» було відшкодовано позивачу моральну шкоду, у зв'язку з чим позивач відмовилася від усіх вимог до ТОВ «Теркурій-2».

Вироком Ширяївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, стягнуто з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 в якості шкоди, завданої потерпілому, 100000,00 грн.(а.с.65-66).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2014 року вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 17.12.2013р. відносно ОСОБА_4 за ст.286 ч.2 КК України в частині цивільного позову скасовано і справу в цій частині повернуто на новий розгляд до того ж суду в іншому складі, в іншій частині вирок залишено без змін (а.с.92-95).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля LEXUS LX 570 н/з НОМЕР_1 була застрахована згідно полісу №АА/5605204 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.07.2011 р. (тип договору 1) власником автомобіля ОСОБА_3.

Ліміт відповідальності за полісом за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) встановлено у розмірі 100 000 грн. Строк дії полісу - до 26.07.2012 р., про що сторони не заперечують.

Згідно свідоцтва про шлюб, 08.10.2011 р. ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2) (а.с. 199).

Згідно свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився ОСОБА_8, батьком якого є ОСОБА_5, матір'ю - ОСОБА_2 (а.с. 200).

Суд першої інстанції вірно з врахуванням вимог ст. 5 ЦК України та виходячи з того, що договір страхування цивільно-правової відповідальності укладено під час дії Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у подальшому Закону) у редакції від 01.01.2011 р., застосував до виникнених між сторонами правовідносин редакцію Закону від 01.01.2011 р ,яка діяла станом на час скоєння ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції , посилаючись на положення ч. 1, 2 статті 27 Закону вірно встановив ,що позивач є особою, що має право на відшкодування витрат на поховання та працездатною вдовою, що має дитину до восьми років, отже є утриманцем померлого.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем понесено витрати на поховання померлого у розмірі 30868,00 грн., які складаються із наступного:

-880,00 грн. - взуття на поховання (а.с. 185);

-3020,00 грн. - одяг на поховання (а.с. 187);

-2800,00 грн. - гріб, хрест, транспортування, ікона, простинь (а.с. 192);

-19200,00 грн. - надмогильний пам'ятник з граніту (а.с.189);

-4968,00 грн. - перевезення труни з тілом до місця поховання (а.с. 195).

07.02.2012 р. ОСОБА_2 подала до Тернопільської філії АТ «Страхова група «ТАС» заяву про страхове відшкодування, а також документи згідно переліку (а.с. 22, 198).

23.07.2012 р. та 02.08.2013 р. позивачем до заяви про страхове відшкодування також долучено інші документи (а.с. 23, 196, 197).

Страховиком ПАТ «СГ «ТАС» всупереч до вимог ст.ст. 36,37 Закону , після отримання від позивача документів, передбачених ст. 35 Закону, не було направлено позивачу повідомлення щодо прийнятого рішення та страхове відшкодування не сплачено.

Згідно положень ч. 1 ст. 22 Закону ( у редакції, що діяла на час укладення договору), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 27 Закону, у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України.

Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

За умовами договору або за поданням одержувачів страхового відшкодування та за погодженням із страховиком таке відшкодування може бути виплачено у вигляді одноразової компенсації.

Згідно ст. 37 Закону, виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Суд першої інстанції вірно ,виходячи з заявлених позовних вимог та залишення відповідачем страховою компанією заяви позивача ,щодо сплати страхового відшкодування без уваги , встановив право позивача ,на підставі ст. 37 Закону на отримання пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 15.04.2014 по 15.04.2015 р. ,за який просила позивач у поданому позові.

Судом першої інстанції з врахуванням наданого позивачем розрахунку вірно з врахуванням терміну нарахування пені та суми заборгованості ,яка склала 30868,00 грн. визначена сума пені у розмірі 9062,50 грн. .

Згідно роз'яснень п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань за період з січня 2014 р. по червень 2015 р. у розмірі 23367,10, виходячи з суми заборгованості у розмірі 30868,00 грн., а також 3% річних починаючи з 17.12.2013 р. (дати винесення вироку судом першої інстанції).

Суд першої істанції з врахуванням того, що вирок Ширяївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року в частині визнання вини ОСОБА_4 у вчинені ДТП набрав законної сили з моменту постановлення апеляційним судом Одеської області ухвали від 25.03.2014 р., вірно визначив період нарахування інфляційних нарахувань за період з квітня 2014 р. по 30 червня 2015 р., а річні - з 26.03.2014 р. по 15.04.2015 р,з чим погодився позивач та рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржував.

Судом першої інстанції вірно встановлена сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період квітень 2014 р. - червень 2015 р. включно у розмірі 21777, 93 грн.

Наведена судом першої інстанції методика нарахування інфляційних нарахувань є вірною.

Суд першої інстанції вірно визначив суму 3% річних, за період прострочки з 26.03.2014 р. по 15.04.2015 р. у розмірі 979,32 грн.

Відповідно до п.8 роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга ст. 1188 ЦК України).

Потерпілий ОСОБА_5 будучи пасажиром одного із транспортних засобів за рахунок взаємодії між якими відбулась ДТП ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відноситься до категорії «інші особи» в розумінні ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

На момент ДТП, згідно відомостей МСТБУ, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КАМАЗ 5320» була застрахована за полісом серії АА № 2490123, причепу СПАЗ 8352, д/н НОМЕР_4, за полісом № АА/2490122 в AT «ПРОСТО-страхування».

Відповідно до п. 1, п. 7 Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затвердженого Постановою КМУ від 31 грудня 2004 року №1776, розрахунок розміру страхового відшкодування, що виплачується утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проводиться у межах визначеного законодавством ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, який діяв на дату укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Якщо питання про страхове відшкодування вирішується в судовому порядку, його виплата проводиться у строк та в обсязі визначені рішенням суду.

Частина неотриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини неотриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб.

Відповідно до листа Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 28 квітня 2012 року № 3756/17-430, в 2011 році ОСОБА_5 отримав заробітну плату в розмірі 63462,23 грн. Відповідно середньомісячний дохід ОСОБА_5 в 2011 році становив 6346,22 грн.

Відповідно до рішення апеляційного суду Тернопільсьткої області від 06.04.2015 року , встановлено ,що на момент смерті ОСОБА_5 його сім'я складалася з дружини - позивача у справі ОСОБА_2. та непрацездатного батька-ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син -ОСОБА_8,таким чином розмір грошового утримання,який припадає на одну особу становить 1586 грн.55 коп. (а.с.211-213).

Матеріали справи не містять ,а відповідачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази у спростування розміру грошового утримання, який припадає на одну особу який дорівнює 1586,55 грн.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки станом на 02 листопада 2011 року ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становив 100000 грн., тому відповідач ПАТ «Страхова Група «ТАС» та AT «ПРОСТО-страхування» в рівних долях несуть відповідальність за шкоду заподіяну позивачці, тобто по 50000 грн. кожен.

З врахуванням того,що матеріали справи не містять погодження страховика про сплату страхового відшкодування у вигляді одноразової компенсації, передбачене ч. 2 ст. 26 Закону (у редакції, що діяла на дату укладення договору), тому суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2 щомісячно рівними частками по 1586 грн. 55 коп. в межах встановленого ліміту 50000 грн. та в межах заявленої позивачем суми 19132,00 грн. страхове відшкодування в зв'язку зі смертю годувальника.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції відсутності вини страхової компанії у порушенні строків виплати позивачу страхового відшкодування через те,що питання про виплату страхового відшкодування розглядалася в судовому порядку не заслуговують на увагу , оскільки в судовому порядку розглядався спір між позивачем та відповідачем саме з приводу безпідставного ухилення страховою компанією у виплаті страховового відшкодування та судом першої інстанції вірно встановлено неправомірність такої відмови .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення судом першої інстанції 3 % річних та суми інфляційних нарахувань через те,що у відповідача перед позивачем відсутні грошові зобов'язання , оскільки суд першої інстанції в мотивувальній частині вірно з посиланням на роз'яснення п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановив право позивача на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченної суми .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставного та необгрунтованого застосування судом першої інстанції різних періодів за якими було нараховані пеня, інфляційні нарахування та 3 % річні , оскільки в мотивувальній частині судового рішення судом першої інстанції детально та повно вмотивовані підстави для застосування кожного періоду за який були нараховані судом відповідні суми .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення судом першої інстанції страхового відшкодування понад половини ліміту відповідальності передбаченної полісом № АА/5605204 (понад 50000 грн.), оскільки страхове відшкодування судом першої інстанції було стягнуто саме в межах 50000 грн. Суми стягнення передбачені ст. 625 ЦК України і які судом першої інстанції були стягнуті з відповідача (пеня,інфляційні втрати, 3 % річних) є відповідальністю відповідача за порушення грошового зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування , є окремим видом стягнення та до загальної суми страхового відшкодування не зараховуються.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «Страхова група «ТАС» підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» відхилити.

Рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

М.В.Процик