Справа № 344/8030/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1651/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ТОВ «КРЕДО-ІФ», ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та визнання майнових прав на квартиру за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про вжиття заходів забезпечення її позову до ТОВ «КРЕДО-ІФ», ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та визнання майнових прав на квартиру.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2016 року заяву задоволено. Накладено арешт на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

На вказану ухвалу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Задовольняючи заяву позивача суд не врахував дійсних обставин справи. Зокрема, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому, від 09.03.2015 року, акту здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень від 16.03.2016 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно саме вона є власником спірної квартири.

Спір щодо вказаного майна фактично виник із договору відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2014 року, сторонами якого є ТОВ «КРЕДО-ІФ», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Останні були повідомлені товариством про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2014 року. Крім того, акт приймання-передачі приміщення від 14.03.2016 року підписано особою, яка не була уповноважена на це.

Відтак, вважала, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Тому з цих підстав просила ухвалу скасувати.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримала, а представник ТОВ «КРЕДО-ІФ» - визнала, з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. А відтак, оскільки ця квартира може бути відчужена відповідачами, то невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову ОСОБА_2

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З позовних матеріалів вбачається, що в провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «КРЕДО-ІФ», ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та визнання майнових прав на квартиру.

З'ясовано, що предметом спору у вказаній справі є квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За змістом цих норм заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, про що зазначено в абзаці 1 п. 4 Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення вимог ОСОБА_2

Твердження апелянта щодо відсутності у позивача права на спірне майно не заслуговують на увагу, оскільки встановлення цих обставин здійснюється при розгляді справи по суті та постановленні судового рішення.

Колегія суддів вважає, що ухвала постановлена судом з дотриманням вимог процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

О.В. Пнівчук