Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/2629/15ц
Провадження №22ц/778/314/16 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.Ю.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.

суддів: Стрелець Л.Г.

Каракуші К.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 в якому просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 20 794,51 грн та 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та зобов'язати відповідачів за свій рахунок привести сантехнічне обладнання в належній їм квартирі до належного технічного стану. У липні 2015 року, після отримання відомостей про власників квартири, позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути на її користь з відповідачів матеріальну та моральну шкоду пропорційно до часток відповідачів у спільній частковій власності.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2, що розташована над її квартирою. Відповідачі не слідкують за технічним станом своєї квартири, поточний ремонт квартири не здійснювався кілька десятиліть, сантехнічне обладнання знаходиться в занедбаному стані. З вини відповідачів, які не слідкують за своєю власністю, неодноразово відбувалося залиття квартири позивача. Це підтверджується актами комісії ЖЕД-6 від 16.05.2012 року та актом КП Основаніє» від 26.11.2014 року. В дійсності залиття відбувалося частіше, проте позивач не кожного разу мала можливість викликати комісію.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачі відмовляються відшкодувати нанесені матеріальні збитки, провести ремонтні роботи своїми силами та за свій рахунок та у зв'язку з тривалістю пошкодження майна та не бажанням відповідачів належним чином опікуватися своїм майном, позивач просила стягнути з з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - по 5 198,62 грн з кожного, з ОСОБА_5 - 10 397,25 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та на відшкодування моральної шкоди стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - по 750 грн., з ОСОБА_5 - 1500 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - по 1489,40 грн. з кожного, з ОСОБА_5 - 2978,80 грн. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції не з'явилась.

В матеріалах справи наявна письмова заява ОСОБА_5 до суду першої інстанції про розгляд справи за її відсутністю, оскільки вона постійно проживає у Російський Федерації. Адреси місця проживання у вказаній заяві відповідачем не зазначено (а.с.135). Судові повістки, які були направлені на останню відому судові адресу вказаного відповідача, повернулись до суду без вручення, що згідно до приписів ч.1 ст.77 ЦПК України, вважаються такими, що доставлені. Тому у відповідності до ч.1 ст.305 ЦПК України неявка вказаного відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового роязглду, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення сторін апеляційного провадження, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди та матеріальної у повному обсязі не оскаржено, тому колегією суддів у відповідності до приписів ч.1 ст.303 ЦПК України рішення в цій частині не перевіряється.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст. 319, 360, 819, 1166 ЦК України, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, зокрема, акту про залиття квартири позивача від 26 листопада 2014 року, показів свідків, локального кошторису вартості відновлювального ремонту, правильно виходив із того, що санвузол квартири ОСОБА_3 залито з вини відповідачів, внаслідок чого ій завдано шкоду у розмірі 5 957,60грн, яка повинна бути стягнута із останніх пропорційно до їх часток у спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачі є співвласниками квартири №28, яка розташована поверхом вище і знаходиться над квартирою позивача. Розмір частки у праві спільної часткової власності ОСОБА_4та ОСОБА_2 становить по 1/4 частки квартири на кожного, а ОСОБА_5 належить 1/2 частка квартири. ОСОБА_5 володіє часткою з 1998 року (а.с.44), ОСОБА_4 та ОСОБА_2 набули права власності в порядку спадкування за померлою 21.08.2006 року ОСОБА_6 (а.с.38).

Відповідачі у належній їм на праві власності квартирі не проживають. Вказана квартира відповідачами передана у користування іншим особам.

Судом встановлено, що 26.11.2014 року комісією в складі працівників МКП «Основаніє» здійснювалося обстеження на предмет затоплення квартири позивача. В результаті обстеження встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 в кухні біля мийки наявне протікання шлангу на змішувачі. Причиною залиття квартири позивача визначено халатне відношення жильця квартири, що належить відповідачам. В результаті затоплення в квартирі позивача виявлені мокрі сліди на стелі 0,5 м2 та стіні 0,9 м2 (а.с.4).

Судом також взято до уваги, що залиття квартири позивача мали місце і в минулому. Вказане підтверджується актом ЖЕД-6 від 16.05.2012 року, у відповідності до якого в квартирі відповідачів на кухні лопнув сифон і було затоплено кухня та санвузол квартири позивача (а.с.5), згідно інформації МКП «Основаніє» за період з 13.06.2014 року по 01.01.2015 року позивач вісім разів зверталась зі скаргами на затоплення квартири (а.с.113-123).

Згідно до приписів ст.319 ЦК України власність зобов'язує.

Згідно зі ст. 151 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Пункт 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, передбачає такий же обов'язок, а саме забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків. При наявності несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв'язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Враховуючи це, підставою виникнення зобов'язання із заподіяння шкоди є факт її завдання.

У правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, проте відповідачі - не довели відсутності своєї вини, позивач, навпаки, довела протиправність дій по залиттю її квартири, розмір шкоди і причинний зв'язок між ними.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року (далі Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, типова форма якого міститься у додатку № 4 до зазначених Правил. Відповідно до типового акту та роз'яснень Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття в акті залиття квартири повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвище, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Відповідно до акту від 26.11.2014 року, складеного комісією МКП «Основаніє» залиття санвузлу у квартирі АДРЕСА_1 відбулось внаслідок халатного відношення жильця квартири АДРЕСА_2 (наявне протікання шлангу на змішувачі в кухні). В результаті затоплення в квартирі позивача виявлені мокрі сліди на стелі 0,5 м2 та стіні 0,9 м2. Отже, даний акт як того вимагають Правила містить відомості щодо дати залиття квартири позивача, об'єкта, на якому трапилось залиття, опис наслідків із зазначенням обсягу залиття та ушкоджень, встановлення причин залиття. Вказаний акт затверджений начальником ЖКП, як того вимагають Правила.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на відсутність вини відповідачів у затопленні квартири, вказуючи, що Акт про залиття квартири було складено за відсутності винних осіб, на акті відсутні їх підписи.

Ці доводи не спростовують правильності вирішення справи, оскільки відсутність підписів винних осіб в акті не спростовують відомостей у ньому встановлених, а тому, доводи одного із відповідачів на неналежне складання акту є непереконливими з огляду на те, що відповідачі не проживають у належній їм квартирі, що унеможливило під час складання відповідного акту ознайомити їх з його змістом.

Достовірність викладених в акті від 26.11.2014 року відомостей, підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 Дані особи склали присягу свідків та були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, а відтак у суду були відсутні підстави ставити під сумнів правдивість їхніх показів.

До того, судом першої інстанції взято до уваги покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які допитані судом за клопотанням сторони відповідачів та які на час складання вказаного акту проживали у належній відповідачам квартирі. Зокрема, ОСОБА_10, в судовому засіданні повідомила, що проживає в квартирі з своїм чоловіком з червня 2014 року за домовленістю з ОСОБА_2 Свідок підтвердила, що стан труб у квартирі відповідача був незадовільним і вона доводила цей факт до відома ОСОБА_2, проте усунення аварійної ситуації не відбувалося через відсутність коштів. У липні 2015 року за власний кошт свідок замінив труби і витрачені кошти були зараховані ОСОБА_2 до плати за користування квартирою.

З врахуванням вказаного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що особами до обов'язків яких належить схоронність житла, а відтак і обов'язок відшкодування заподіяної третім особам шкоди є відповідачі пропорційно до їх часток у спільній частковій власності.

Судом визначений розмір матеріальної шкоди завданий позивачу затопленням квартири у розмірі 5957,60грн., що ґрунтується на кошторисній локальній документації та відповідної пояснювальної записки ТОВ «Старк Сервіс» про ремонтні роботи санвузла позивача (а.с.64-74).

При цьому судом дана належна оцінка вказаній кошторисній документації, яка у відповідності до приписів ст.57, 58 ЦПК України послугувала доказом розміру матеріальної шкоди. Так, розмір матеріальної шкоди був встановлений виходячи із характеру та обсягу наслідків залиття санвузлу позивача, що зафіксовано в акті від 24.11.2014 року, тому до розміру матеріальної шкоди судом включено тільки ті ремонтні роботи та будівельні матеріали, що були зазначені у п.п.1.1 - 1.4, 1.11 - 1.14, 1.20 - 1.23, п.п.2.27- 2.33, 2.35, 2.36, 2.36 кошторисної документації та відповідають характеру та обсягу пошкоджень санвузла позивача після затоплення 24.11.2014 року.

Отже твердження апелянта про те, що позивач намагається за рахунок відповідачів провести капітальний ремонт санвузлу були враховані судом під час визначення розміру матеріальної шкоди і не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

В порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України відповідачами не надано суду іншого розміру витрат на проведення ремонту, клопотань про призначення відповідної експертизи в суді першої та апеляційної інстанції відповідачами не заявлялось, тому доводи апеляційної скарги стосовно неприйнятності кошторисного розрахунку вартості ремонтних робіт є безпідставними.

Згідно з Конституцією України кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). У той же час законодавство зобов'язує власників не використовувати своє майно на шкоду іншим особам, стежити, щоб їх квартира не стала джерелом шкоди для інших приміщень.

Будь-яких доказів того, що залиття квартири, яка належить на праві власності позивачу, відбулося не з вини відповідачів останні не надали. Клопотання про проведення судових експертиз на предмет визначення причин затоплення квартири, розміру завданої матеріальної шкоди, спростування акту про залиття та визначеного розміру матеріальної шкоди при розгляді справи відповідачами заявлено не було.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи, які фактично зводяться до переоцінки доказів, правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: