Справа № 361/7776/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г.О.
Провадження № 22-ц/780/4198/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 42 31.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2016 року у справі за позовом Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області до ОСОБА_2, третя особа - комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора-2» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

у с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року Виконком Броварської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі рішення Броварської міської ради від 22 травня 2014 року № 1224-45-06 у комунальну власність територіальної громади м. Бровари прийнято гуртожиток по АДРЕСА_1, який перебував у державній власності та на балансі ТОВ «Постійно-діючий будівельний поїзд-2».

До виконавчого комітету неодноразово з усними зверненнями зверталися мешканці даного гуртожитку з проханням поліпшити їхні житлові умови за рахунок жилого приміщення кімнати НОМЕР_1, оскільки в ній ніхто фактично не проживав близько 5 років. Також від начальника управління освіти та науки було отримано листа, в якому зазначено, що в кімнаті гуртожитку по вул. Красовського, 2, яку надавали їхньому працівнику - вчителю Броварської ЗОШ № 3 ОСОБА_3, ніхто не проживає та не використовує, а тому просив винести питання на розгляд наглядової ради з питань розподілу і утримання житла в гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій щодо відібрання кімнати у ОСОБА_3

Позивач вказав, що мати відповідача ОСОБА_3 надала відділу з житлових питань документи з метою отримання ордеру та підтвердження її права користування кімнатою НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1. Відповідно до наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_4, який є батьком відповідача, на праві власності належить житловий будинок по вул. Вишгородській, 152-а у с. Нові Петрівці Вишгородського району на підставі договору дарування від 26 березня 2010 року, в якому відповідач проживає разом зі сім`єю.

24 квітня 2015 року на засіданні наглядової ради було ухвалено рішення доручити комісії з перевірки законності використання житлових приміщень у гуртожитках, переданих до комунальної класності територіальної громади м. Бровари, здійснити перевірку фактичного проживання ОСОБА_3 разом з членами сім`ї, в тому числі з відповідачем, у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки комісією було складено акт від 18 травня 2015 року про те, що зі слів сусідів ОСОБА_2 та члени його сім`ї в спірній кімнаті не проживають близько 5 років. 20 травня 2015 року наглядовою радою було рекомендовано позивачу відмовити у видачі ордеру ОСОБА_3 на спірну кімнату у зв'язку з її невикористанням за призначенням протягом тривалого часу та запропоновано в добровільному порядку звільнити жиле приміщення. 26 травня 2015 року вищевказане рішення наглядової ради було затверджено Виконкомом Броварської міської ради.

Також позивач вказав, що станом на 1 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за надані послуги становила 3 078,38 грн., а станом на 29 вересня 2015 року - 32,46 грн.

Посилаючись на те, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній кімнаті гуртожитку останні 6 місяців, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати його таким, що втратив право користування наданим житловим приміщенням на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення ухвалено без належної оцінки наданих доказів, які в сукупності дають підстав вважати, що відповідач та члени його сім'ї не проживають без поважних причин в спірній кімнаті більше 5 років. Крім того, позивач вважає, що суд неправомірно роз'єднав вимоги позову в окремі провадження, оскільки це призвело до ускладнення вирішення справи по суті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що мати відповідача ОСОБА_3 працює в Броварській загальноосвітній школі I-III ступенів № 3 Броварської міської ради на посаді вихователя групи продовженого дня з 26 серпня 1987 року.

14 серпня 2002 року на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Постійно-діючий будівельний поїзд-2» від 7 серпня 2002 року матері відповідача ОСОБА_3 на сім`ю у складі 4-х чоловік (вона, чоловік - ОСОБА_4, син - ОСОБА_2, 1990 року народження та дочка - ОСОБА_5, 1997 року народження) видано ордер № 2 на право зайняття жилої кімнати № 61, розміром 9,03 кв.м, у гуртожитку по АДРЕСА_1.

Згідно даних картки прописки відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у гуртожитку по вул. Красовського, 2 з 21 вересня 2002 року.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Броварської міської ради від 22 травня 2014 року № 1224-45-06 у комунальну власність територіальної громади м. Бровари прийнято гуртожиток по АДРЕСА_1, який перебував у державній власності та на балансі ТОВ «Постійно-діючий будівельний поїзд-2».

Згідно з актами обстеження кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 від 20 квітня 2015 року, 18 травня 2015 року, 29 вересня 2015 року, відповідач ОСОБА_2 відсутній за місцем проживання.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на законних підставах проживає у спірній кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_1, яка є єдиним його місцем проживання та реєстрації, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження не проживання відповідача без поважних причин більше встановленого законом строку.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що міськрайонний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад 6 місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності цієї особи понад установлені строки.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що на час звернення до суду відповідач без поважних причин не проживав за місцем реєстрації понад 6 місяців.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що він проживає у будинку по вул. Вишгородській, 152 у с. Нові Петрівці Вишгородського району у зв'язку з необхідністю догляду за своїм дідом ОСОБА_6 через його похилий вік (ІНФОРМАЦІЯ_3) та хворобливий стан, який може рухатись лише за допомогою сторонніх осіб.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи заяви матері відповідача ОСОБА_3 від 20 квітня 2015 року, вона звернулася до директора КП «ЖЕК-№2» з проханням тимчасово не нараховувати комунальні послуги на мешканців, зареєстрованих у кімнаті №13 гуртожитку по АДРЕСА_1, у зв'язку з сімейними обставинами.

Згідно з довідкою Новопетрівської сільської ради Вишгородського району від 1 березня 2016 року, ОСОБА_4 доглядає за своїм батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та проживає разом з ним по вул. Вишгородській, 152 у с. Нові Петрівці Вишгородського району.

Крім того, відповідач сплачує кошти за надані комунальні послуги та відповідно до довідки КП «Житлово-експлуатаційна контора-2» станом на 29 вересня 2015 року має заборгованість за надані послуги у розмірі 32,46 грн., що свідчить про те, що він не втратив інтерес до спірного жилого приміщення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову Виконкому Броварської міської ради Київської області до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ст. ст. 71,72 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не надав оцінку акту комісії від 18 травня 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки в даному акті не встановлено час коли було здійснено обстеження та чи було безпосередньо проведено перевірку кімнати на факт наявності особистих речей відповідача, а тому його не можна вважати належним доказом, який містить інформацію щодо предмету доказування.

Що стосується посилання позивача на акт обстеження кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 від 4 лютого 2016 року, як на доказ не проживання відповідача за місцем реєстрації більше 6 місяців, то колегія суддів враховує, що даний акт складений після пред'явлення позову до суду, а відтак не може вважатися допустимим доказом у справі.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову через недоведеність заявлених вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Антоненко

М.А. Поліщук