ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5474/15-ц
Провадження № 2/210/502/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" березня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.,

за участі секретаря судового засідання: Куксенко О.В.,

за участю сторін: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_2 з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працювала стрижневиком ручного формування, ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг». У січні 2015 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту їй були встановлені 3 професійні захворювання: «радикулопатія п/крижова L5, S1, зліва, та шийна С7,С6 білатерально з вираженим порушенням біомеханіки хребта та м′язовотонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу колінних суглобів, ПФ першого ст., стійкий больовий синдром»; Вібраційна хвороба І-ІІ ступеню від дії локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії з двостороннім плечолопатковим пері артрозом І-ІІ ступеню, деформуючим артрозом, з періартрозом ліктьових суглобів І-ІІ ступеня»; та «хронічне обструктивне захворювання легень І-ІІ стадії (пиловий) бронхіт І-ІІ стадії, емфізема легень І-ІІ стадії», група В.ЛН І-ІІ ступеня. В даному висновку зазначено, що дані захворювання являються професійними. У звязку із захворюванням Позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушена постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них її стан погіршується і вона взагалі не може вести нормальне життя. Фактично Позивачка була годувальником своєї сім′ї, тепер же за станом здоровя вона не може повноцінно забезпечувати свою родину, т.я. всі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків. Всі, вказані вище наслідки професійних захворювань викликають у Позивачки відчуття власної неповноцінності, і це спричиняє додаткові моральні та фізичні страждання. Моральну шкоду Позивач оцінює в 275600,00 грн.(двісті мінімальних розмірів заробітних плат). На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду завдану трудовим каліцтвом 275600,00 грн.

Позивач в судовому засіданні не була присутня, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу в її відсутність.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення згідно яких, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування чого зазначає, що вимоги позивача незаконні і необґрунтовані. Крім того, характер ушкодження здоровя Позивача дозволяє йому далі продовжувати працювати, тому лише один факт втрати працездатності не призводить до відшкодування моральної шкоди.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, Позивач працювала на підприємстві Відповідача на посаді стрижневиком ручного формування 4-го, та 5-го розряду, ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» з 12.08.1993 року до 21.02.2012 року (а.с.35-36).

Відповідно до виписки-епікризу № 86/19 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2, їй поставлений діагноз: «радикулопатія п/крижова L5, S1, зліва, та шийна С7,С6 білатерально з вираженим порушенням біомеханіки хребта та м′язовотонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу колінних суглобів, ПФ першого ст., стійкий больовий синдром»; Вібраційна хвороба І-ІІ ступеню від дії локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії з двостороннім плечолопатковим пері артрозом І-ІІ ступеню, деформуючим артрозом, з періартрозом ліктьових суглобів І-ІІ ступеня»; та «хронічне обструктивне захворювання легень І-ІІ стадії (пиловий) бронхіт І-ІІ стадії, емфізема легень І-ІІ стадії», група В.ЛН І-ІІ ступеня. Та зазначено, що це захворювання є професійним. (а.с.15-18).

З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу № 069, від 15.01.2015 року також вбачається що захворювання Позивача є професійними (а.с.12-13).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 лютого 2015 року, причиною виникнення у Позивача професійного захворювання є: фізичне перевантаження, статичне навантаження, вібрація, запиленість повітря робочої зони, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію (а.с.6-9).

Як вбачається з виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 06.04.2015 року серії 12 ААА № 003901 позивачу ОСОБА_2 первинно встановлено втрату професійної працездатності 40 % (а.с.11).

Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через важкість праці, вимушену позу, та роботу в умовах виробничого пилу, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача.

За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

Представник Відповідача, з урахуванням ст.ст. 57-61 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень Позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. З урахуванням встановлених судом обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачці моральної шкоди.

Наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що Позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходила стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоровя. Відповідно медичних документів Позивачу рекомендовано: нагляд лікарів, щорічні курси реабілітації, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторно-курортне лікування, постійний прийом вазоактивних препаратів (а.с.15-32).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану Позивачу, покладено саме на роботодавців.

Позивачем втрачена професійна працездатність в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України Про охорону праці обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди, яку їй повинен відшкодувати Відповідач ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 09.02.2015 року, що призвело до ушкодження її здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілої.

У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю Позивача була заподіяна шкода, вона отримала професійні захворювання, втратила працездатність в розмірі 40%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, Позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у звязку з чим остання переносить моральні страждання та переживання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» Позивачеві шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що вина Відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, та враховує встановлені обставини характеру спричиненої шкоди, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі та ступінь втрати працездатності. Виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» - 20000,00 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб, що кореспондується з положеннями Податкового кодексу України та буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час, а узадоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При визначені розміру судових витрат, суд враховує положення ст. 3 ЦПК України, та застосовує законодавство про судовий збір в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії.

Враховуючи викладене, керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р., ст.ст. 10, 11, 27, 60,88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» () на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з трудовим каліцтвом 20000,00 (двадцять тисяч) гривен без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» () на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п"ятсот п"ятдесят одна грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 17 березня 2016 року.

Суддя: О. В. Чайкіна