Справа № 303/4808/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: Куцина М. М.,

суддів: Павліченка С. В., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «ВіЕс Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 грудня 2014 року по справі за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» (далі - Банк) звернулося в суд з указаним позовом посилаючись на те, що згідно з Кредитним договором №КF50495 від 02.07.2008 року ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого було ПАТ «Фольксбанк», а наразі є ПАТ «ВіЕс Банк») надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 250 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,5 % на рік з кінцевим терміном повернення до 30.06.2023 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір від 02.07.2008 року, за яким остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1532 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер якої НОМЕР_1, а також об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок ступінь готовності 83,14 %, загальною площею 233,70 м.кв., що на плані значиться літерою "А", котельня літера "Б", колонка літера "Н", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань позичальником ПАТ "ФольксБанк" уже раніше, у березні 2011 року, звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3, за результатом розгляду якого Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення від 06.12.2011 року по справі №2-3885/2011, яким із них стягнуто солідарно достроково у повному розмірі заборгованість за кредитним договором №КF50495 від 02.07.2008 року станом на 16.03.2011 року в розмірі 333 468,02 гривень, з яких 237 436 гривень - заборгованість по кредиту; 83 368,68 гривень - заборгованість по відсотках; 10843,34 гривень - заборгованість по пені.

Вказуючи, що дане рішення не виконано, уточнивши 15.09.2014 позовні вимоги, позивач остаточно просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КF50495 від 02.07.2008 року на загальну суму 666 318,77 гривень, з яких 237 436 гривень - заборгованість по кредиту; 243 706,28 гривень - заборгованість по відсотках; 3707,20 гривень - заборгованість по комісії; 181 469,29 гривень - заборгованість по пені - звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна Банком від свого імені будь-якій особі покупцю відповідно до договору купівлі-продажу за початковою ціною, визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу. Також просив забезпечити Банку право управління майном та виселити відповідачів .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.12.2014 року позов задоволено частково. Ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,1532 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, житловий будинок, загальною площею 233,70 м.кв., що на плані значиться літерою "А", котельня літера "Б", колонка літера "Н", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належать ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №КF50495 від 02 липня 2008 року, укладеного між ВАТ "Електрон Банк", правонаступником якого є ПАТ "ВіЕс Банк", та ОСОБА_2 на загальну суму 210 435,08 гривень, з яких 155 267,25 гривень - заборгованість по відсотках, 51 460,63 гривень - заборгованість по пені та 3 707,20 гривень - заборгованість по комісії, шляхом визначеним статтею 38 ЗУ "Про іпотеку", а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ "ВіЕс Банк" від свого імені будь-якій особі покупцю відповідно до договору купівлі-продажу за початковою ціною, визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу. З метою належного збереження даного майна, забезпечити право на управління ПАТ "ВіЕс Банк" нерухомим майном.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Банк оскаржив це рішення у частині визначеного судом розміру заборгованості за кредитним договором та в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про виселення. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення місцевого суду у цій частині змінити та задовольнити вимоги у повному обсязі.

Відповідачі дане рішення не оскаржили.

Представник позивача надіслав до суду апеляційної інстанції письмову заяву про розгляд справи без його участі, а вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідачів у суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Оскільки відповідачі судове рішення не оскаржили, апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги Банку в частині відмови в задоволенні вимог про виселення відповідачів та в частині визначеного розміру заборгованості позичальника за кредитним договором в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково виходив із того, що у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому у рахунок заборгованості за даним кредитним договором звернув стягнення на іпотечне майно.

Визнаючи загальний розмір заборгованості, що підлягає сплаті іпотекодержателем з вартості предмета іпотеки суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 6 грудня 2011 року з відповідачів було солідарного достроково стягнуто заборгованість за даним кредитним договором, яка за цим договором не погашена, а тому, з врахуванням невиконаного грошового зобов'язання , та із застосуванням строку позовної давності визначив розмір заборгованості за даним кредитним договором у сумі 210.435.08 гривень.

Відмовляючи у частині позовних вимог кредитора про виселення мешканців із недобудованого житлового будинку, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні правові підстави для виселення мешканців із зазначеного іпотечного будинку без надання іншого постійного житла з огляду на те, що даний будинок є незавершеним будівництвом.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Така правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 4 вересня 2013 року у справі N 6-73цс13.

При цьому, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку», у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Згідно з Кредитним договором №КF50495 від 02.07.2008 року, ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого було ПАТ «Фольксбанк», є ПАТ «ВіЕс Банк») надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 250 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,5 % на рік з кінцевим терміном повернення до 30.06.2023 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір від 02.07.2008 року, за яким остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1532 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер якої НОМЕР_1, а також об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок ступінь готовності 83,14 %, загальною площею 233,70 м.кв., що на плані значиться літерою "А", котельня літера "Б", колонка літера "Н", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач у суді першої інстанції в уточненій позовній заяві від 14 вересня 2014 року просив, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 2 липня 2008 року, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість від 02.07.2008 року на загальну суму 666 318,77 гривень, з яких 237 436 гривень - заборгованість по кредиту; 243 706,28 гривень - заборгованість по відсотках; 3 707,20 гривень - заборгованість по комісії; 181 469,29 гривень - заборгованість по пені, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи даний спір та визначаючи розмір кредитної заборгованості, суд виходив із того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань позичальником ПАТ "ФольксБанк" уже раніше у березні 2011 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3, за результатом розгляду якого Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення від 06.12.2011 року по справі №2-3885/2011, яким із них стягнуто солідарно достроково у повному розмірі заборгованість за кредитним договором №КF50495 від 02.07.2008 року станом на 16.03.2011 року в розмірі 333 468,02 гривень, з яких 237 436 гривень - заборгованість по кредиту; 83 368,68 гривень - заборгованість по відсотках; 10843,34 гривень - заборгованість по пені.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 18 липня 2012 року розглянуто заяву представника ПАТ „ Фольксбанк" про видачу дубліката виконавчого листа №2- 3885/11 у справі за позовом ПАТ „ Фольксбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, та у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа №2-3885/11, виданого на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 6 грудня 2011 року, відмовлено (оглянута судом апеляційної інстанції цивільна справа №0707/6541/2012 6/0707/279/2012 а. с. 103).

Отже, рішення суду не виконано , і можливість виконання цього рішення суду у встановленому законом порядку утрачена, оскільки Банк пропустив строк пред'явлення виконавчого листа до виконання , і ухвалою цього суду від 18 липня 2012 року відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа № 2-3885/11, виданого на підставі рішення суду від 6 грудня 2011 року.

Суд першої інстанції врахував те, що вищезазначене рішення суду не виконано і можливість його виконання у встановленому законом порядку втрачена.

Однак, кредитне зобов'язання відповідачами по справі не погашено, а тому кредитор має право на нарахування процентів та пені за користування кредитними коштами.

З даним позовом до суду Банк звернувся 25 липня 2014 року (згідно з штампом вхідної кореспонденції суду).

Суд першої інстанції, застосовуючи за заявою відповідачів по справі позовну давність, визначив заборгованість по процентам за процентною ставкою 29,5 % за користування кредитними коштами у період з 31 березня 2011 року по 31 березня 2014 року, яка складає 210.435.08 гривень, з яких 155.267.25 гривень - заборгованість по відсотках, 51.460.63 гривень - заборгованість по пені та 3707.20 гривень - заборшгованість по комісії.

Суд першої інстанції з врахуванням невиконаного грошового зобов'язання та із застосуванням строку позовної давності визначив розмір заборгованості за даним кредитним договором у сумі 210.435.08 гривень .

Судова колегія констатує, що відповідачі по справі погодилися з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру заборгованості за даним кредитним договором у рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки не оскаржили рішення суду першої інстанції .

Матеріалами справи встановлено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на земельну ділянку НОМЕР_2 від 11 серпня 2006 року, виданого на підставі договору дарування від 8 червня 2006 року за № 1334, та відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ТзОВ „ Мукачівське РБТІ та ЕО від 27 травня 2008 року, недобудований житловий будинок на підставі рішення Павшинської сільської ради Мукачівського району від 18 квітня 2008 року належить на праві власності ОСОБА_3

Отже, іпотечним договором від 02.07.2008 року стверджується факт того, що ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно, яке не було придбане за кредитні кошти, а саме: земельну ділянку площею 0,1532 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер якої НОМЕР_1, а також об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок ступінь готовності 83,14 %, загальною площею 233,70 м.кв..

Крім цього, матеріалами справи стверджено, що будівництво цього будинку є незавершеним і відповідачі у цьому будинку не проживають.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову в частині виселення відповідачів, оскільки предмет іпотеки належить відповідачеві ОСОБА_3 на праві власності і був придбаний не за рахунок кредитних коштів. Таким чином, відсутні підстави для виселення із цього незавершеного будівництвом будинку без надання іншого житлового приміщення.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.