Справа № 274/4769/15-ц
пр.№ 2/0274/237/16
Рішення

Іменем України

10.03.2016 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Потапової Т.М., з участю секретаря Білань О.В., позивачки, її представника ОСОБА_1, відповідачів, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом з тих підстав, що вона є власником будинку № 35 по вул.Гагаріна в с.Гардишівка Бердичівського району, її дочка ОСОБА_3 із співмешканцем ОСОБА_4 без її дозволу вселилися у її будинок, в ньому не зареєстровані, створюють їй незручності у користуванні будинком та господарськими спорудами, під час сварок ображають брутальною лайкою, бють, примушують важко працювати по господарству. Своїми діями відповідачі порушують її право власності, просить усунути перешкоди шляхом їх виселення на підставі статей 319,321,391 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали із зазначених в заяві підстав.

Відповідачі проти позову заперечили.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що протягом 8 років співмешкає із ОСОБА_3, весь цей час проживали з позивачкою в її домогосподарстві, в серпні він пішов проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, який належить ОСОБА_3, з того часу у будинку позивачки не проживає.

Відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що в будинку матері проживає 30 років, там проживає і зареєстрований її син, вона живе в літній кухні, матері не заважає, навпаки все робіть по господарству, оскільки мати похилого віку.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази, суд встановив наступне.

Позивачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 35 по вул.Гагаріна в с.Гардишівка Бердичівського району.(а.с.10)

Згідно з довідкою Гардишівської сільської ради № 584 від 5.10.2015 року в даному будинку зареєстрована та проживає власник ОСОБА_2, проживають без реєстрації дочка позивачки - ОСОБА_3 та онук - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.5а)

Відповідач ОСОБА_4 у спірному будинку не проживає з серпня 2015 року, ОСОБА_3 постійно проживає в літній кухні, ці факти сторонами не заперечується.

Відповідачка ОСОБА_3 має на праві власності будинок № 45 по вул.Гагаріна в с.Гардишівка Бердичівського району, в якому проживає в даний час її співмешканець ОСОБА_4. Правовстановлюючого документу на будинок суду стороною не надано, але даний факт ніким не заперечується та стверджується довідкою сільради № 162 від 15.02.2016 року.

Між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 склалися неприязні відносини, що вбачається з довідки Гардишівської сільради № 126 від 08.02.2016 року про те, що ОСОБА_2 протягом 2015 року зверталася до сільської ради із скаргами на незадовільну поведінки дочки ОСОБА_3 та її співмешканця та їх виселення, з ними проводилися профілактичні бесіди, ОСОБА_4 був виселений.

Постановою судді Бердичівського міськрайсуду від 16.11.2015 року ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП за сварку з ОСОБА_2, яка мала місце 25.08.2015 року, за малозначністю.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням.

Відповідачка ОСОБА_3 є дочкою позивачки. Відповідачка стверджує, що проживала з матірю протягом 30 років. Позивачкою ці пояснення не спростовані, не надано суду доказів про самоправне вселення відповідачки у спірний будинок.

Звертаючись з позовом до відповідачів про їх виселення із спірного будинку, позивачка виходить із того, що вона є одноособовим власником цього будинку, відповідачі проживають в її будинку без законних підстав, їх стосунки склалися як неприязні, відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні своїм будинком, як власністю.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що спірні правовідносини між сторонами не можна вирішити лише з огляду на принципи непорушності прав власності, необхідно звернути увагу на те, що в даному випадку ст.391 ЦК України та інші правові норми, що регулюють ці правовідносини, не є самостійною підставою для виселення відповідачів, зокрема, дочку позивачки ОСОБА_3, яка є колишнім членом сімї власника будинку. Отже, спірні правовідносини регулюється нормами житлового законодавства України.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Положеннями ст.156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє членів сімї права користування займаним приміщенням.

Згідно з вимогами ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

У відповідності до положень ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Позивачка позовні вимоги не змінювала, не заявила вимоги про виселення відповідачів із належного їй будинку на підставі статті 116 ЖК України.

Крім того, ОСОБА_2 просить виселити відповідачів саме із її будинку, проте, в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_3 проживає в літній кухні і спірним будинком не користується.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4.10.1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Враховуючи, що чинне законодавство передбачає виселення громадян лише із займаних ними житлових приміщень, громадяни не можуть бути виселені із приміщень, які не є житловими.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_3 проживає в літній кухні, яка не є житловим приміщенням, спірним житловим будинком не користується. Відповідач ОСОБА_4 з серпня місяця 2015 року у спірному будинку не проживає.

Позивачка позовні вимоги не змінювала, належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог суду не надала, підстав для задоволення позову немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60,212 - 215 ЦПК України, суд

Вирішив:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Потапова Т.М.