Справа № 214/1024/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 серпня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
при секретарі Бєліковій О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Криворізька філія Придніпровської товарної біржі, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та виділення часток у праві спільної сумісної власності, -
Позивачі звернулися до суду з позовною заявою 22.02.2016 року, в якій просили суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, укладений 05.05.1999 року між ОСОБА_3, діючою від імені неповнолітньої ОСОБА_5, як продавцем та ОСОБА_1, ОСОБА_2 як покупцями, та зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі за реєстраційним номером 170-Н/99; виділити частки в зазначеному нерухомому майні, що перебуває в спільній сумісній власності, визначивши, що позивачам, кожному окремо, належить по 1/2 частці вказаної квартири.
В обгрунтування предявлених вимог вказали, що 05.05.1999 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі за реєстраційним номером 170-Н/99. При укладенні договору всі істотні умови сторонами було погоджено, право власності на придбане майно зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 07.05.1999 року за № 537 на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які на момент купівлі майна перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі.
09.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з метою оформлення договору дарування належної йому 1/2 частки в квартирі неповнолітньому синові ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу як правовстановлюючого документу та не зазначенням в ньому часток співвласників. За даних обставин, з метою забезпечення можливості реалізації позивачами як власниками своїх законних прав на належне їм майно, вони вимушені звернутись до суду.
В судове засідання позивачі не зявилися, згідно поданої їх представником ОСОБА_7 заяви, остання просила справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.
За даних обставин, з урахуванням згоди позивачів, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в силу ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.05.1999 року між ОСОБА_3, діючою від імені неповнолітньої ОСОБА_5 (дійсне прізвище ОСОБА_4), як продавцем та ОСОБА_1, ОСОБА_2 як покупцями укладено договір купівлі-продажу квартири загальною площею 31,5 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).
На підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та відповідно до п.11 договору, він укладений на виконання біржової угоди та зареєстрований Криворізьким філіалом Придніпровської товарної біржі 05.05.1999 року за № 170-Н/99.
Вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований КП ДОР «Криворізьке БТІ» 07.05.1999 року із внесенням відповідного запису в реєстрову книгу за № 158П, стор.537, запис №537 про реєстрацію права власності на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується реєстраційним посвідченням та довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 145220 від 09.02.2016 року (а.с.10,16).
Згідно технічного паспорту на квартиру (а.с.11), остання має загальну площу 31,5 кв.м., житлову площу 17,1 кв.м., розташована на 5 поверсі 5-поверхового будинку та складається з: 1 кімната площею 17,1 кв.м., кухня 6,0 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., коридор 4,3 кв.м., вбудована шафа 0,6 кв.м., обладнана балконом (терасою) 0,9 кв.м.
Судом також встановлено, що з метою укладення договору дарування частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, на імя неповнолітньої сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, якому постановою від 09.02.2016 року за № 14/02-31 (а.с.14,15) в посвідченні договору дарування було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на нерухоме майно (договір купівлі-продажу від 05.05.1999 року) не відповідає вимогам законодавства з підстав відсутності його нотаріального посвідчення та не виділення за співвласниками часток у спільній сумісній власності.
За даних обставин, перевіряючи обґрунтованість та правомірність предявлених позивачами вимог з метою захисту їх майнових прав, суд виходить з наступного.
Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку, передбаченими ст.227 ЦК УРСР 1963 року, норми якого діяли на момент укладення угоди.
За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.
В п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Судом встановлено, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 05.05.1999 року дійсно підлягав нотаріальному посвідченню, однак не був нотаріально оформлений з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року (в редакції, чинній на момент укладення договору). Так, під час укладення вказаної угоди відповідач ОСОБА_3 не посвідчила її нотаріально, вважаючи достатньою реєстрацію угоди в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації».
Натомість, матеріали цивільної справи не містять спростування твердження позивачів, що вони виконали всі істотні умови договору купiвлi-продажу. Здійснені позивачами у подальшому спроби щодо нотаріального посвідчення договору купiвлi-продажу не вдалися, оскільки відповідач фактично ухиляється від здійснення дій щодо його нотаріального посвідчення, у звязку з чим визнання угоди дійсною можливе лише в судовому порядку.
Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Враховуючи викладене, а також те, що між сторонами відбулося повне виконання договору, всі істотні її умови погоджені, загальних договірних засад та прав і свобод сторін договору не порушують, угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобовязання за договором виконали, права власності на нерухоме майно належним чином зареєстроване за позивачами, тому суд вважає необхідним визнати його дійсним, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Як встановлено в ході судового розгляду, що також не оспорюється письмовими доказами по справі, квартиру позивачі набули за час шлюбу, зареєстрованого 24.04.1999 року виконкомом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 12 (а.с.12).
Враховуючи те, що підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина - набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором, тому ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до ст.60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю, а тому встановленню в судовому порядку не підлягає.
15.08.2007 року шлюб між сторонами розірвано Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №403 (а.с.13).
Згідно ст. 22 КпШС України (який діяв на час виникнення правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Згідно ст. 28 КпШС України, яка кореспондується зі ст.70 СК України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Таким чином, виходячи з того, що квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами під час шлюбу, оформлена на обох позивачів, тому суд приходить до висновку, що вона є спільною сумісною власністю подружжя в силу презумпції виникнення права спільної сумісної власності, та кожен з них має право на 1/2 частку даного нерухомого майна, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-233, 296 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Криворізька філія Придніпровської товарної біржі, про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та виділення часток у праві спільної сумісної власності задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, укладений 05 травня 1999 року між ОСОБА_3, діючою від імені неповнолітньої ОСОБА_5, як продавцем та ОСОБА_1, ОСОБА_2, як покупцями, та зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі за реєстраційним номером 170-Н/99.
Визначити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожному окремо, належить по 1/2 (одній другій) частині квартири АДРЕСА_1 загальною площею 31,5 кв.м., у тому числі житловою площею 17,1 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог статті 229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачі мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Суддя Євтушенко О.І.