АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6815/16 Справа № 201/9295/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Інституту технічної механіки Національної академії наук України державного космічного агентства України про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з посади та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Інституту технічної механіки НАНУ ДКАУ про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади та поновлення на роботі (а.с. № 3-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві та в судовому засіданні посилався на те, що 12.12.1974р. на підставі наказу № 149 він був прийнятий інженером у відділ № 7 державної установи ІТМ НАНУ і НКАУ. 25.05.2016р. його було звільнено у звязку із скороченням штату працівників та цього ж дня він отримав трудову книжку. Вважаючи порушеною процедуру його звільнення у звязку із скороченням чисельності або штату працівників, просив визнати незаконним та скасувати наказ № 53-о від 23.05.2016р. про його звільнення з посади інженера І категорії за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату та поновити ОСОБА_2 на посаді інженера 1 категорії в Інституті технічної механіки НАНУ ДКАУ.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Інституту технічної механіки НАН України ДКА України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади та поновлення на роботі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначено в о п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП, необхідно з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції - ОСОБА_2 12.12.1974р. на підставі наказу № 149 зарахований інженером відділу № 7 Дніпропетровського інституту механіки АН УРСР (а.с.№9).

01.03.2016р. згідно наказу № 17-о від 29.02.2016р. у звязку з оптимізацією структури інституту, позивач був переведений інженером першої категорії у відділ статистичної динаміки та динаміки багатовимірних механічних систем (відділ № 7) (а.с.№11).

Наказом № 53-о від 23.05.2016р. позивач був звільнений з 25.05.2016р. у звязку із скороченням штату працівників в п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.№12) та 25.05.2016р. йому вручену трудову книжку (дану обставину не заперечували сторони під час судового засідання).

Законом України «Про державний бюджет України на 2016р.», постановою Президії Національної академії наук України від 20.01.2016р. №11 «Про фінансування НАН України у 2016 році» та постановою Президії Національної академії наук України від 20.01.2016р. №12 «Про затвердження розподілу бюджетного фінансування НАН України на 2016 рік» Інституту технічної механіки НАНУ та ДКАУ суттєво зменшено загальний обсяг фінансування на 2016р. (а.с.№26-32).

Згідно інформації ІТМ НАНУ та ДКАУ про фінансування з загального фонду Державного бюджету на 01.01.2016р. обсяг фінансування на 2016р. становить 15 614 808грн., що дорівнює 75% забезпечення (а.с. № 33).

Згідно з п.3.2 постанови №11 від 20.01.2016р. керівникам установ НАН України запропоновано протягом 3 місяців провести роботу зі скорочення чисельності працівників (а.с.№27 зворотна сторона).

Згідно інформації, що міститься в протоколі № 1 від 16.02.2016р. «Засідання комісії з оптимізації структури інституту», в протоколі № 1 від 16.02.2016р. «Засідання Вченої ради інституту», 24.02.2016р. видано наказ №4-ОД «Про оптимізацію структури Інституту», відділи №14- відділ статистичної динаміки механічних систем і №7 - відділ динаміки багатовимірних механічних систем обєднано у відділ №7 (а.с.№34-39).

24.02.2016р. на адресу Профспілкового комітету інституту було надіслано інформацію про скорочення штатних посад та їх подальше вивільнення (а.с. № 40-42).

Згідно протоколу № 4 від 24.02.2016р., вказана інформація розглянута на засіданні профспілкового комітету інституту, взята до відома і роботи (а.с. № 44-46).

Згідно з цими документами враховано пропозицію завідувача відділу № 7 ОСОБА_3 та профгрупорга відділу ОСОБА_4 щодо скорочення штатних посад у відділі, а саме: посади одного провідного інженера, двох інженерів 1 категорії, та техніка 2 категорії, які були за штатним розписом у відділі № 7 (а.с. № 47).

Про скорочення посад у структурних підрозділах Інституту 09.03.2016р. за № 7-ОД видано наказ «Про внесення змін до штатного розпису Інституту у звязку зі скороченням штату у 2016 році», який погоджено з профспілковим комітетом Інституту (протокол засідання профспілкового комітету інституту № 6 від 09.03.16) (а.с. № 48-49, 51-52).

09.03.2016р. наказом директора Інституту №11-АГ була створена комісія з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників при скороченні (а.с.№53).

Даний наказ було розміщено на дошці оголошень інституту для ознайомлення всіх співробітників, однак позивач ОСОБА_2 своїх заперечень щодо його скорочення до комісії не надав (а.с.№ 55).

У доповідній записці завідувача відділу № 7 та профгрупорга цього відділу було обґрунтовано скорочення працівників, які обіймали ці посади у відділі (по кожному окремо), у тому числі кандидатуру ОСОБА_2 (а.с. № 56).

14.03.2016р. за № 8-ОД директором інституту видано наказ про проведення до 25.05.2016р. скорочення працівників, які обіймають певні посади (а.с. № 57-61), та даний наказ було погоджено з профспілковим комітетом, як вбачається з протоколу №7 від 14.03.2016р. (а.с. № 65 відомості стосовно ОСОБА_2Д.) та протоколу № 8 від 21.03.2016р. ( а.с.№ 73відомості щодо позивача).

Повідомлений у встановленому порядку про дату та час засідання профкому ОСОБА_2 на засідання не зявився, про що складено акт від 14.03.2016р. (а.с. № 76). Крім того, сам позивач в судовому засіданні даний факт не заперечував, зазначивши, що він не бачив сенсу, оскільки керівництво інституту вирішили залишити молоді кадри, а пенсіонерів звільнити.

15.03.2016р. відповідач намагався вручити ОСОБА_2 повідомлення про майбутнє звільнення з 25.05.2016р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. № 77), проте ОСОБА_2 відмовився від ознайомлення, про що складено акт від 15.03.2016р. (а.с. №78).

19.05.2016р. директор інституту звернувся до профкому з поданням про звільнення працівників з 25.05.2016р. у звязку зі скороченням посад (а.с. № 80-82), яке розглянуто на засіданні профкому 23.05.2016р. та згідно протоколу № 18 засідання профкому інституту надана згода на звільнення працівників, в тому числі й позивача (а.с. № 85-86).

Від явки на засідання профкому ОСОБА_2 відмовився, про що складено акт 19.05.2016р. (а.с. № 92). Цих обставин не заперечував і сам позивач під час судового засідання.

Наказом директора Інституту від 23.05.2016р. № 53-О ОСОБА_2 було звільнено з посади 25.05.2016р. у звязку зі скороченням штату за п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, про що він повідомлений особисто під підпис (а.с. № 95, 99-зворотня сторона).

Даним наказом бухгалтерії надано розпорядження нарахувати і виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за 40 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України (а.с. № 95).

У встановленому порядку позивачу всі належні грошові кошти у розмірі 6024грн. 16коп. було виплачено та 25.05.2016р. видано трудову книжку (а.с. № 100-101).

Допитана в якості свідка голова профкому ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що порушень з боку інституту щодо звільнення позивача на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України не було, профкомом були проведені засідання з приводу питання вивільнення працівників, проте позивач, будучи повідомленим про засідання, на них не зявлявся. Близько тридцяти працівників інституту було звільнено у звязку зі скороченням чисельності працівників, проте лише один позивач оскаржує незаконність звільнення.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6, яка є старшим науковим співробітником відділу № 7, підтвердила, що вона приймала участь під час складання актів про відмову отримання ОСОБА_2 запрошення на розширене засідання профкому інституту з розгляду його звільнення з займаної посади (а.с. № 76), про відмову від ознайомлення з наказом про скорочення чисельності працівників (а.с. № 78). Будучи співробітником відділу № 7, свідок пояснила, що інститут повідомляв позивача про наявність в інституті двох вакантних посад на 24.03.2016р., а саме в юридичній службі та експлуатаційно-технічному відділі (електрик).

Сам позивач в судовому засіданні на запитання головуючого відповів, що після скорочення чисельності працівників в інституті, залишилося вільними тільки 2 посади, а саме в юридичній службі та експлуатаційно-технічному відділі (а.с. № 50). Йому про ці посади було відомо, між тим їх обійняти він не міг, оскільки в нього немає ні юридичної освіти, ні відповідної кваліфікації електрика.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, а від так дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання скарги на незаконність звільнення та фактичної відсутності скорочення штату спростовуються наданими суду належними та допустимими доказами того, що дійсно в Інституті Технічної механіки НАНУ і ДКАУ мали місце зміни в організації виробництва і праці, шляхом скорочення штату працівників, було додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника (вивільнення працівників відбулося за згодою профспілкового комітету, за два місяці до вивільнення особи були повідомлені про це, незаконність звільнення ОСОБА_2 перевірялась Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні ОСОБА_7, та в акті перевірки зазначено, що порушень трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2 не встановлено (а.с.№107-108)), відповідач не мав можливості перевести позивача на іншу роботу в інституті, оскільки вільними були лише дві вакансії не за спеціальністю позивача (та під час судового засідання позивач визнав, що для двох наявних вакансій в інституті у нього не має фахових знань)

Посилання скарги, на неправомірність наказу про звільнення ОСОБА_2 з посади є безпідставними, оскільки доказів, які б надавали Позивачу переважне право на залишення на роботі, матеріали справи не містять.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення в цілому повторюють доводи, що були викладені Позивачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування позовної заяви та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, оскільки вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції цих норм, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Окрім того, за ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: