Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/138/16-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Житомирської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління регулювання земельних відносин Житомирської міської ради, про визнання незаконними та скасування частково рішень органів місцевого самоврядування,

встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати незаконними та скасувати пункт 83 додатку №1 рішення сесії 6 скликання Житомирської міської ради від 11.07.2013 року №587 «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою та складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким надано дозвіл ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою по вул.В.Бердичівській, 23-Б у м.Житомирі, а також визнати незаконним та скасувати пункт 17.9 рішення 33 сесії 6 скликання Житомирської міської ради від 27.02.2014 року №632 «Про приватизацію, передачу в оренду земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішень міської ради», яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по вул.В.Бердичівській, 23-Б площею 0,1051 га. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначала, що рішенням Житомирської міської ради №587 від 11.07.2013 року «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою та складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», зокрема, п.83 додатку №1 до рішення, відповідачам надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,1100 га. по вул. В.Бердичівській, 23-Б у Житомирі.

Рішенням Житомирської міської ради №632 від 27.02.2014 року «Про приватизацію, передачу в оренду землі ділянок громадянам та внесення змін до рішень міської ради», зокрема, п.17.9 рішення, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по ОСОБА_9, 23-Б площею 0,1051 га. для подальшого вирішення питання встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку. Позивач вважала оскаржувані рішення незаконними, оскільки земельна ділянка по вул. В.Бердичівській, 23-Б у м.Житомирі у користуванні раніше не перебувала, її межі в натурі (на місцевості) не визначалися, довгостроковими межовими знаками не закріплювалися та орган місцевого самоврядування спочатку зобовязаний був надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі. Крім того, позивач посилалася на те, що вони мешкають у багатоквартирному житловому будинку, в якому право власності зареєстровано на окремі квартири за декількома співвласниками. Тому право на отримання у власність або у користування прибудинкової території можуть мали лише юридичні особи в особі житлової експлуатуючої організації або обєднання співвласників будинковолодіння.

Оскільки, земельна ділянка не надавалась у власність або користування обєднанню співвласників, балансоутримувачу будинку або житлово-експлуатаційній організації, то без формування згідно зі ст.79-1 ЗК України та державної реєстрації зазначена земельна ділянка не може бути обєктом цивільних прав. Крім того позивачка зазначала, що при виготовленні технічної документації в план спірної земельної ділянки не ввійшла територія, на якій розташована будівля її гаража, яка в технічному паспорті на будинок від 02.08.2010 року значиться під літерою «И» площею 22,8 кв.м., та громадська вбиральня під літерою «М» площею 4,8 кв.м.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення її вимог. На думку апелянта, судом першої інстанції не був визначений правовий режим земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок по вул.В.Бердичівській, 23-Б. Суд не звернув уваги на те, що прибудинкова територія має перейти у спільну власність або у постійне користування усіх співвласників житлового будинку. Встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку не є підставою для відведення окремому співвласнику багатоквартирного житлового будинку частини земельної ділянки з прибудинкової території будинку, оскільки поділ спільного майна в натурі заборонено. Орган місцевого самоврядування міг розпорядитися надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою лише в порядку проведення інвентаризації земель. Невірно зазначивши у своїх рішеннях цільове призначення земельної ділянки під житловим будинком, орган місцевого самоврядування помилково застосував до даної земельної ділянки норми права, які не регулюють правовідносини щодо порядку передачі прибудинкової території у спільну сумісну власність співвласників багатоквартирного житлового будинку.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності серії САЕ №140395 позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_10 (після зміни прізвища - ОСОБА_4) на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, яка складається з 2-х жилих кімнат та службових приміщень загальною площею 60,90 кв.м з будівлею гаражу (а.с.4).

Відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, згідно зі свідоцтвом про право власності на житло №24484 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.58).

18.06.2013 року відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6В, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися із заявою до Житомирської міської ради щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1100 га. за вказаною вище адресою (а.с.48).

Рішенням Житомирської міської ради №587 від 11.07.2013 року «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою та складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_5, ОСОБА_6В, ОСОБА_7, ОСОБА_8 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,1100 га. за адресою: вул. В.Бердичівська, 23-Б у м.Житомирі (а.с.50-51).

На підставі зазначеного рішення розроблено технічну документацію із землеустрою спірної земельної ділянки площею 0,1051 га. (а.с.140-166).

Рішенням Житомирської міської ради №632 від 27.02.2014 року для подальшого вирішення питання встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки по вул. В.Бердичівській, 23-Б у м.Житомирі площею 0,1051 га. (а.с.49).

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачки оскаржуваними рішеннями не зачіпаються.

Проте, в повні мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи.

Так, із змісту листа Управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області №9-603-99.6-1704/2-16 від 15.03.2016 року вбачається, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, а відомості щодо формування земельної ділянки по вулиці В.Бердичівській, 23-Б у м.Житомирі в управлінні відсутні.

Тобто, земельній ділянці за вказаною адресою кадастровий номер не присвоєно, земельна ділянка як об'єкт цивільних прав не визначена та не сформована. Разом з тим, оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування передбачають закріплення земельної ділянки за будинком в цілому.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний будинок належить на праві спільної часткової власності декільком співвласникам. Так, із копії технічного паспорта вбачається, що в будинку виокремлено 10 самостійних квартир (а.с.234-237).

Відповідно до роз»ясень, що викладені в п.18 «д» постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із положеннями ЗК. У разі приватизації громадянами багато-квартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об»єднанню власників (ст.42ЗК).

Згідно з ч.1 ст.88 ЗК володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Тобто, для вирішення спору в даному випадку визначальним є встановлення правових підстав набуття кожним із співвласників будинку права власності на окрему квартиру та у зв»язку з цим, визначення статусу житлового будинку і належної до нього земельної ділянки. Проте, вирішити це питання без участі всіх співвласників неможливо.

Оскільки за оскаржуваними рішеннями затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки біля будинку в цілому і це питання зачіпає інтереси всіх співвласників будинку, то вирішення спору без залучення їх до участі у справі є протиправним.

Проте, суд на це уваги не звернув.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов»язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою безумовне скасування рішення суду (п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

За наведених обставин та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: