Дата документу 08.08.2016
Провадження № 2/320/685/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді Бахаєва І.М.,

При секретарі: Фурсовій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачкою та відповідачем по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 12.07.2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Мелітопольського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що зроблений актовий запис № 508 та видано свідоцтво про одруження серії І-ЖС №102787. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. 23 травня 2014 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою, що підтверджено довідкою від 19.07.2014р., виданою головою квартального комітету. За час подружнього життя сторони спільно придбали наступне майно:

-меблевий «м'який куток» вартістю 5 000грн.;

-стекля ний стіл вартістю 600грн.;

-палац вартістю 900грн.;

-портьєри вартістю 2 000грн.;

-телевізор «Рапаsоnік» вартістю 4 000грн.;

-телевізор вартістю 1 500грн.;

-тахта дитяча вартістю 1 500грн.;

-диван вартістю 2050 грн.;

-меблі для дитячої кімнати вартістю 3 500грн.;

-тумба дзеркальна вартістю 400грн.;

-душовий бокс вартістю 3 200грн.;

-меблі для ванної кімнати (унітаз, умивальник) вартістю 1 000грн.;

-пральна машинка вартістю 3 000грн.;

-меблі для вхідної кімнати вартістю 800грн.;

-холодильник «Indesit» вартістю 4 500грн.;

-меблі «кухонний куток» вартістю 2 000грн.;

-електром'ясорубка вартістю 750грн.;

-міксер вартістю 250грн.;

-блендер вартістю 150грн.;

-кухонні електроні ваги вартістю 180 грн.;

-соковичавилка «Skariet» вартістю 300грн.;

-електричні ваги вартістю 250грн.;

-йогурт ниці вартістю 550грн.;

-стілець для комп'ютера вартістю 320грн.;

-свар очний апарат вартістю 3 000грн.;

-одіяло вартістю 300грн.;

-два пледа вартістю 640грн.;

-спліт систему «Samsyng» вартістю 3 000грн.;

-скутер вартістю 7 000грн.;

-ялинку новорічну вартістю 600грн.;

-санчата дитячі вартістю 250грн.

Загальна вартість придбаного майна за період шлюбу складає: 47 930грн.

Вказане майно сторони придбали для налагодження побутових умов у будинку № 113 по 4-му провулку Бадигіна у м. Мелітополь Запорізької області де сторони мешкали разом з дітьми.

З 2014 року у звязку з погіршенням стосунків між позивачкою та відповідачем позивачка разом з дітьми виїхала з вказаного будинку. Після цього відповідач відмовився розподілити спільне майно подружжя у добровільному порядку і заборонив позивачці забрати будь-які речі, окрім особистих речей дітей. З вказаних підстав позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позвам і просить суд виділити їй в натурі наступне майно:

-меблевий «м'який куток» вартістю 5 000грн.;

-стекля ний стіл вартістю 600грн.;

-тахта дитяча вартістю 1 500грн.;

-меблі для дитячої кімнати вартістю 3 500грн.;

-холодильник «Indesit» вартістю 4 500грн.;

-електром'ясорубка вартістю 750грн.;

-соковичавилка «Skarlet» вартістю 300грн.;

-йогурт ниці вартістю 550грн.;

-стілець для комп'ютера вартістю 320грн.;

-одіяло вартістю 300грн.;

-ялинку новорічну вартістю 600грн.;

-санчата дитячі вартістю 250грн., загальній вартістю 13670,00 грн.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості спільного майна подружжя в розмірі 10295,00 грн., та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

У судовому засіданні позивачка змінила та зменшила свої позовні вимоги та просила суд виділити їй зі спального майна подружжя:

-меблевий «м'який куток» вартістю 5 000грн.;

-меблі для дитячої кімнати вартістю 3 500грн.;

-тахта дитяча вартістю 1 500грн.;

-холодильник «Indesit» вартістю 4 500грн.;

-ялинку новорічну вартістю 600грн.;

від інших позовних вимог позивачка відмовилась.

Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі і не заперечував проти їх задоволення.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відкриваючи провадження у справі суд попередив сторони про те, що відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, вони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Виходячи зі змісту положень статті 60 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, які подані сторонами до початку безпосереднього судового розгляду.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

12.07.2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Мелітопольського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблений актовий запис № 508 та видано свідоцтво про одруження серії І-ЖС №102787. (а.с.11)

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.12-13)

23 травня 2014 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, було розірвано. (а.с.14)

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою, що підтверджено довідкою від 19.07.2014р., виданою головою квартального комітету. (а.с.8)

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у випадку поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісного майна або його поділ сторони не укладали.

Згідно п. п. 23, 25 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, транспортні засоби.

Суд вважає доказаним той факт, що майно перебуває у спільній власності подружжя, оскільки відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Факт перебування майна у спільній власності подружжя підтверджений допитом у судовому засіданні свідком ОСОБА_5, який у судовому засіданні суду пояснив, що сторони проживали з дня шлюбу в його будинку, та вели сумісне господарство. Крім того він вважає, що відповідач повинен повернути позивачці вказані нею речі.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань, проведення експертиз. Однак, учасники судового розгляду, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів що містяться у справі і вважає що в ній міститься достатньо документів для правильного та об'єктивного розгляду.

Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка вимагає поділу спільного сумісного майна подружжя згідно вищенаведеного переліку, при цьому вона вказує вартість майна на момент придбання. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували зазначені позивачем ціни. З огляду на вказане суд приймає вартість придбаного в період шлюбу майна, виходячи цін, зазначених позивачем і не приймає до уваги заперечення відповідача.

Суд, встановлюючи обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства та факт знаходження спірного майна у сторін на час припинення шлюбних відносин дійшов до висновку, що майно яке позивачка вважає повинно бути виділено їй підтверджено іншими доказами, крім того відповідач не заперечує факт придбання вказаного майна.

При вирішені питання про поділ майна суд виходить зі змісту ст. 174 Сімейного кодексу майно, придбане батьками або одним з них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини, є власністю дитини.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно до уточненої позовної заяви позивачка просить виділити їй майно на суму 15100,00 грн., згідно вимог ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позовні заяви майнового характеру які подані фізичною особою, сплачують 1 відсоток ціни позову, тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 151,00 грн.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивачки ОСОБА_1. такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 57, 60, 65, 69, 70, 71, 174 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 11, 206, 208, 365, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 15, 57, 59, 61, 84, 88, 107, 143, 208, 212 - 215 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності та виділити

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (і.н.), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, 4-й провулок Бадигіна, 113, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, наступне майно, а саме:

-меблевий «м'який куток» вартістю 5 000грн.;

-меблі для дитячої кімнати вартістю 3 500грн.;

- тахта дитяча вартістю 1 500грн.;

-холодильник «Indesit» вартістю 4 500грн.;

-ялинку новорічну вартістю 600грн..

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності та виділити

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, (і.н.), який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, 4-й провулок Бадигіна, 113, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7,наступне майно, а саме:

- стекля ний стіл вартістю 600грн.;

-палац вартістю 900грн.;

-портьєри вартістю 2 000грн.;

-телевізор «Рапаsоnік» вартістю 4 000грн.;

-телевізор вартістю 1 500грн.;

-диван вартістю 2050 грн.;

-тумба дзеркальна вартістю 400грн.;

-душовий бокс вартістю 3 200грн.;

-меблі для ванної кімнати (унітаз, умивальник) вартістю 1 000грн.;

-пральна машинка вартістю 3 000грн.;

-меблі для вхідної кімнати вартістю 800грн.;

-меблі «кухонний куток» вартістю 2 000грн.;

-електром'ясорубка вартістю 750грн.;

-міксер вартістю 250грн.;

-блендер вартістю 150грн.;

-кухонні електроні ваги вартістю 180 грн.;

-соковичавилка «Skarlet» вартістю 300грн.;

-електричні ваги вартістю 250грн.;

-йогурт ниці вартістю 550грн.;

-стілець для комп'ютера вартістю 320грн.;

-свар очний апарат вартістю 3 000грн.;

-одіяло вартістю 300грн.;

-два пледа вартістю 640грн.;

-спліт систему «Samsyng » вартістю 3 000грн.;

-скутер вартістю 7 000грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ