РІШЕННЯ

іменем України

"03" березня 2016 р. 145/310/16-ц

2/145/298/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

при секретарі Віценко К.А.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт.Тиврів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі.

Оскільки подружнє життя в них не склалось, 16.02.2016 року за рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області шлюб між ними було розірвано.

В шлюбі в них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 залишився проживати із нею.

Відповідач по справі участі у вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча зобов'язаний піклуватись про нього.

Відповідач, як батько їхнього неповнолітнього сина зобов'язаний утримувати його до досягнення ним повноліття. Вона неодноразово намагалась вирішити з ним питання про надання їй допомоги на утримання дитини, однак даного обов'язку він добровільно не виконує, згоди між ними щодо участі відповідача в утриманні сина не досягнуто, тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом.

Їх син ОСОБА_3 є дитиною інвалідом першої групи «А», хворіє на аутизм, потребує постійного стороннього догляду, перебуває на диспансерному обліку в психіатричній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, відтак потребує постійного лікування.

В зв'язку з хворобою їхнього сина в неї немає змоги влаштуватись на постійну роботу, і, хоча вона отримує державну соціальну допомогу на нього та надбавку на його догляд в розмірі 1950,30 грн., цих коштів не вистачає для забезпечення їхнього сина ліками та для створення йому належних умов для його розвитку.

Крім того фактично на її утриманні перебуває баба її колишнього чоловіка, яка є інвалідом 2-ої групи, пересувається на візку.

Відповідач по справі постійного місця роботи не має, разом з тим є зварювальником за спеціальністю, часто виїздить на роботу до Росії, де працює і отримує кошти.

Оскільки Відповідач є працездатним, інших утриманців у нього немає, вважає, що він спроможний надавати їй допомогу на утримання їхнього сина.

Оскільки в даний час дохід відповідача є мінливим, нерегулярним, вважає, що розмір аліментів доцільно визначити відповідно до ч.1 ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі.

На її думку, відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно на її користь на утримання їхнього сина ОСОБА_3.

Відповідно до положень Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від б до 18 років на цей рік з 01.01.2016 по 30.04.2016 встановлено в розмірі 1455,00 грн.

Вказаний розмір прожиткового мінімуму з 01.12.2016 буде збільшено до 1637,00 грн.

Оскільки батьки несуть рівні обов'язки щодо утримання дитини то розмір прожиткового мінімуму має бути розділено порівну між батьками. 1/2 від 1637,00 грн., буде становити 818,50 грн. Разом з тим, оскільки їхня дитина є інвалідом 1-ої групи «А», тобто особою з спеціальними потребами, потребує постійного стороннього нагляду, додаткових витрат на лікування, відвідування відповідних спеціалістів.

Просить стягувати з ОСОБА_2, на її користь на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення ним повноліття

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач взмозі платити аліменти 1000 грн. Вона із коштів, які отримує на дитину та пенсії баби платить за світло 200 грн., за опалення за лютий місяць заплатила 1200 грн, більше 1000 грн. в місяць йде на харчування сина.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти 500 грн. Пояснив, що позивачка отримує допомоги на дитину 2300 грн., баба отримує пенсію, а тому не є утриманкою позивачки. Він зараз не працює. Хату залишив жінці, сам наймає квартиру. Постійно допомагає дитині. До цього часу постійно висилав жінці гроші, а тепер купує харчі дитині.

Суд, вислухавши сторони, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Сторони перебували в шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.5).

Син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою «Гніваньводопостач» № 7040 від 12.02.2016 року (а.с.7) та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.02.2016 року (а.с. 8).

Позивачка не працює, доглядає сина інваліда з дитинства, та інваліда бабусю, отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда та надбавку на догляд, що стверджується довідкою УПСЗН Тиврівської РДА № 1881 від 19.09.2014р.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов'язком обох батьків.

Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2016 р." прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років 1455 грн.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму.

Сама позивачка не взмозі забезпечити належні умови проживання й виховання сина, його нормальний розвиток. Крім того дитина є інвалідом першої групи «А», хворіє на аутизм, потребує постійного стороннього догляду, перебуває на диспансерному обліку в психіатричній лікарні ім. акад.. О.І. Ющенка

Відповідач же фізично здоровий, має можливість працювати але не працює, інших утриманців не має.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ст.ст.180-182, 184 СК України, керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 212-215, 223, 367 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 900 (дев'ятсот) гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 17.02.2016 року до його повноліття

Стягнути з з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551 ( п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський райсуд протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.