Справа № 229/2587/15-ц
Провадження №2/229/11/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому зазначає, що в 1995році її батькові, ОСОБА_5, та його дружині, ОСОБА_6, в рівних частках була передана у власність квартира АДРЕСА_1.

В цій квартирі вона зареєстрована з 31.08.1998року.

26.01.1997року помер її батько, ОСОБА_5 Після його смерті , належна йому ? частка квартири в порядку спадкування в рівних частках по 1/6, була отримана нею, її сестрою ОСОБА_7 та дружиною батька , ОСОБА_6 Таким чином з 1999року вона є власницею 2/6 частки вказаної квартири.

04.01.1999року померла ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_3 , яка є спадкоємицею ОСОБА_6 отримала свідоцтво про спадщину на належну померлій частку в квартирі.

Однак в квартирі відповідачка жодного дня не проживала, особистих речей не зберігала.

Вона ж після смерті ОСОБА_6 , тобто з 04.01.1999р до теперішнього часу продовжує проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Використовує квартиру в повному обсязі.

Всі ці роки вона сплачувала квартплату і комунальні послуги за всю квартиру, неодноразово робила в ній ремонт.

Вважає, що вона протягом 16 років добросовісно, відкрито і безперервно володіє чужим майном, а саме : 4/6 часткою квартири АДРЕСА_2 , як своєю власністю, тому може бути визнано за нею право власності на 4/6 частки цієї квартири.

Просить визнати за нею право власності на 4/6 частки квартири в порядку набувальної давності.

Під час розгляду справи до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4, яка також прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги і просить позов задовольнити з підстав , викладених в позові. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засіданні не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 4.11.1950 р., що набрала чинності для України з 11.09.1997 р., яка є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, закрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визанчено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки , коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001року.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами , які мають значення для справи , і , які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 60 ЦПК України) , є законний об'єкт володіння , добросовісність володіння , відкритість володіння , давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_3. (а.с.6,7,57).

Судом встановлено, що позивач вселилася в квартиру АДРЕСА_4 на підставі рішення Дружківського суду від 19 січня 1998рок № 2-79/1998р. про її вселення в квартиру. (а.с.103)

Цим же рішенням був встановлений порядок користування квартирою: ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_8, виділено в користування кімнату житловою площею 10,9 кв.м., ОСОБА_6 виділено в користування кімнату житловою площею 14,5 кв.м. Коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, складову залишено в загальному користуванні.

Позивач зареєстрована в цій квартирі з 31.08.1998року і проживає в ній до теперішнього часу (а.с.100-101,93).

Судом встановлено , що власником 2/3 частки спірної квартири до 04 січня 1999року була ОСОБА_6. 04 січня 1999року ОСОБА_6 померла, після її смерті заведено спадкову справу № 8/1999

- за заявою від дочки спадкодавця ОСОБА_9, про відмову від прийняття спадщини за законом на користь ОСОБА_3;

- за заявою від дочки спадкодавця ОСОБА_3, про прийняття спадщини за законом;

- за заявою від дочки спадкодавця ОСОБА_4.

ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.12.1999року на 4/9 частки квартири № 115, що розташована в жилому будинку № 28 по вул. Космонавтів в м. Дружківці. Інші свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом не видавались (а.с.26).

Свідок ОСОБА_7, яка є рідною сестрою позивача, в судовому засіданні пояснила, що позивач проживає в спірній квартирі з 1998року. Вона була вселена в квартиру на підставі рішення суду, оскільки після смерті батька ОСОБА_5 , його дружина ОСОБА_6 заперечувала щодо проживання ОСОБА_2 в квартирі. На той час Мороз ніде було проживати. Вона винаймала житло, яке було не благо влаштованим. ОСОБА_2 хворіла і потребувала кращого житла. Тому вона звернулася до суду про її вселення. Після вселення, рахунок по квартирі було поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 Кожний з них сплачував комунальні послуги відповідно до площі, якою користувалися. Скоро померла і ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6 приїхали її дочки і прийняли спадщину. Вони мали претензії до ОСОБА_2 і бажали , щоб вона покинула квартиру. Але після відповідних консультацій зрозуміли, що так не можна, поїхали. Потім через деякий час знову приїздили , як вона памятає приблизно 2000рік. Знову предявляли претензії до ОСОБА_2 щодо її проживання в квартирі, після чого поїхали і з того часу вони ніколи не зявлялися у квартирі, не приймали участі в її утриманні. Де вони на сьогодні, їм не відомо. Ганна весь час проживання в квартирі користується своєю кімнатою, як їй присудив суд. І сплачує комунальні платежі за свою частку користування квартирою. За частку ОСОБА_6 ніхто не сплачує. Другою кімнатою вона не користувалась. В цій кімнаті почала сипатися штукатурка, балконні двері прогнили, батарея стала ржавіти, впала люстра. Оскільки вона також жила в цій квартирі і все це бачила , дихала цвілим повітрям , який шов з цієї кімнати, Мороз, років 5 тому, зробила ремонт в цій кімнаті. Поклеїла шпалери, замінила балконний блок, бо зі старих дверей дуже дуло, батарею. Також вона встановила лічильники в квартирі.

Свідок ОСОБА_11, яка є подругою позивача, також в судовому засіданні підтвердила, що Мороз користується і проживає в квартирі лише тією часткою, що присудив їй суд. Вона проживає в меншій кімнаті. Сплачує комунальні послуги за своїм рахунком. Іншою кімнатою користується лише для виходу на балкон. Був час, коли Мороз дуже хворіла, і вона за нею доглядала. У неї не було коштів, щоб сплачувати за всю квартиру. Інших власників квартири, спадкоємців ОСОБА_6, вона ніколи не бачила. Кімната довгий час стояла без догляду. В ній стали падати шпалери, сипатися штукатурка. Зовсім недавно, Мороз змогла зробити в ній невеликий ремонт: переклеїла шпалери, пофарбувала вікно. Коли точно зробила ремонт вона не памятає. Те, що сплачується тільки частка за комунальні послуги, їй відомо зі слів ОСОБА_12.

Аналізуючи пояснення свідків, суд приходить до висновку, що такі докази не підтверджують факт володіння квартирою в повному обсязі протягом 10років, оскільки свідки пояснюють, що Мороз взагалі не користувалася часткою квартири, і лише приблизно років 5 тому вона зробила в іншій кімнаті ремонт, хоча і не користується цією кімнатою. Більш того, свідки пояснюють, що позивачка не сплачує комунальні послуги за всю квартиру, а сплачує лише за частку, яку визначили після її вселення і поділу рахунку по квартирі.

Такі пояснення свідків також підтверджуються копією розрахункової книжки по сплаті за квартиру на 2016-2017р, в якій зазначено розмір площі (м?) 18,2, в той час, як згідно технічному паспорту на квартиру площа квартири по вул. Космонавтів, 28/115, складає 40,7м?. (а.с. 96).

Представник позивача також підтвердив, що рахунки були поділені і позивачка сплачує комунальні послуги лише за своїм рахунком.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилається на Акт обстеження матеріально побутових умов від 06 травня 2016року, який складений головою територіального комітету ОСОБА_13 , згідно якому в квартирі зроблений капітальний ремонт: замінені труби водопостачання, вхідні, міжкімнатні двері, встановлені пластикові вікна. Поклеєна кахельна плитка на підлозі в кухні, прихожій. Встановлені прилади обліку води, газу. В кімнатах і прихожій поклеєні нові шпалери. (а.с. 92).

Однак в акті відсутні відомості, в який період часу були здійсненні вказані ремонтні роботи, що не дозволяє прийти до переконливого висновку, що за станом квартири позивачка доглядала саме протягом 10 років, а не зробила ці ремонтні роботи нещодавно, як вказують свідки, років пять тому.

Позивач посилається як на доказ своїх вимог, на квитанції про сплату комунальних послуг за водопостачання, газопостачання, електропостачання, (а.с. 30-35). Але суд вважає, що такі докази свідчать лише про оплату позивачем послуг, які саме вона отримувала , під час проживання в квартирі. Як зазначають свідки, в квартирі встановлені лічильники на воду, газ, відповідно позивачка сплачувала спожиті нею послуги, що не свідчить про володіння нею квартирою.

Позивач посилається , як на доказ, на довідки № 769, №124 (а.с.28,29), згідно яких ОСОБА_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, особистий рахунок № 2850, станом на 01 січня 2015року, на 01 жовтня 2014року заборгованості за теплопостачання не має.

При цьому в судовому засіданні встановлено, що за цією квартирою мається два рахунки на комунальні послуги, і позивачем не доведено, що за другим рахунком позивач також сплачує послуги за теплопостачання протягом всього часу , яким вона, як стверджує володіє квартирою.

При таких обставинах, суд вважає, що позивачем не доведено факт володіння квартирою протягом 10років безперервно.

Факт не проживання в квартирі спадкоємців ОСОБА_14 протягом тривалого часу , суд вважає, не дає підстав для визнання за позивачем права власності на 2/3 частки квартири за набувальною давністю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88, 209,212-215,223-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом 10 днів після проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Т.Л.Панова