Справа № 761/4819/15-ц
Провадження №2/761/485/2016
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
08 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.

за участю представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Коновчук Л.М.,

представника третьої особи: Скопич Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого жилого приміщення,-
В С Т А Н О В И В:
19 лютого 2015 року до суду надійшла позовна заява Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Під час слухання справи як третю особу було залучено Службу у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації.

В позовних вимогах позивач просить: виселити відповідача з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 із займаного приміщення у будівлі, а саме: кімната №204 будівлі №15 військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що казарменно-житловий фонд - військове містечко № НОМЕР_1 будівля № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 передано на баланс позивача. Між позивачем та колишнім чоловіком відповідача військовослужбовцем ОСОБА_4 був укладений Договір №109 від 01.01.2007 року «Строкового користування жилим приміщенням» за яким для проживання військовослужбовця зі складом сім`ї три особи була надана кімната №204. Договір укладався строком з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року. Як зазначає представник позивача, строк дії договору автоматично було пролонговано до 31.12.2008 року, будь-яких змін до договору щодо строку користування приміщенням внесено не було. Жиле приміщення після закінчення строку дії договору звільнено не було.

На підставі листа вхідний №751 від 23.09.2014 року позивачем було проведено аналіз законності проживання у будівлі спеціального призначення військового містечка №40 будівля 15 та стало відомо, що на даний час у житловому приміщенні проживає колишня дружина військовослужбовця ОСОБА_4 ОСОБА_2 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , 2003 року народження.

Як зазначає представник позивача, згідно діючого законодавства не передбачено забезпечення житлом колишньої дружини військовослужбовця, а тому так як законом передбачені підстави для проживання у вказаному житловому приміщенні відповідача та її доньки відсутні, тому відповідач має бути виселений.

Крім того, не було видано спеціальний ордер для вселення відповідача та її доньки. А тому у відповідності до норм статей 109, 128, 129 ЖК України відповідач має бути виселена.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що вони не обгрунтовані. Крім того представник просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала та просила відмовити в їх задоволенні так як у відповідачів немає іншого місця проживання, а тому будуть порушені права дитини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з копії акту приймання (передачі) будинків від 16.06.2000 року, Дніпровській квартирно-експлуатаційній частині в/ч НОМЕР_3 (перейменовано на Квартирно-експлуатаційна частина (м.Київ) передано казарменно-житловий фонд військове містечко № НОМЕР_1 , будівля № НОМЕР_2 .

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, адресою знаходження військового містечка № НОМЕР_1 будівлі АДРЕСА_2 . Також представник зазначила, що дане житлове приміщення є казармами для проживання курсантів.

Проте з копії інвентарної картки вбачається, що військове містечко № НОМЕР_1 , будинок АДРЕСА_2 є гуртожитком (а.с.21).

В індивідуальній карточці обліку приміщень (а.с.75, 76, 79) вбачається, що приміщення по АДРЕСА_1 , приміщення №15 військового містечка № НОМЕР_1 обліковується як гуртожиток або гуртожиток курсантів.

З копії відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 28.08.2015 року №11034 (И-2015) вбачається, що інвентаризація за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась.

В судовому засіданні не було надано доказів, що житлове приміщення, яке займає відповідач, зареєстроване як гуртожиток.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 30.10.2006 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до начальника відділу 3 управління 1 департаменту військової частини НОМЕР_3 в якій просив про виділення кімнати в гуртожитку по АДРЕСА_3 .

01.01.2007 року між Дніпровською квартирно-експлуатаційною частиною району (далі Власник) та військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_4 (далі Користувач) був підписаний Договір №109 строкового користування жилим приміщенням. За даним договором власник надав, а Користувач на термін з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року прийняв в платне строкове користування жиле приміщення кімнати АДРЕСА_4 , жилою площею 17,4 кв.м., загальною площею 24,36 кв.м. із сплатою за користування жилим приміщенням платежів на підставі квитанцій, отриманих у касира.

За умовами п.3.2.7 Договору Користувач зобов`язується звільнити жиле приміщення в якому мешкає Користувач після закінчення обумовленого в Договорі терміну проживання.

Крім того, за умовами п.5.2 Договору, в разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення Договору за місяць до закінчення терміну його дії, Договір вважається продовженим на той самий термін і на умовах, які передбачені в цьому договорі.

Умовами Договору не передбачено обмеження строків продовження терміну дії договору.

Листом від 08.10.2014 року за №762 Дніпровська квартирно-експлуатаційна частина повідомила ОСОБА_2 про звільнення займаного жилого приміщення, оскільки колишні члени сім`ї військовослужбовців, які проживають у наданому військовослужбовцю жилому приміщенні після розірвання шлюбу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Вказаним листом відповідачу було надано місячний термін для звільнення приміщення кімнати №204.

Проте як вбачається з тексту листа, ні відповідачка ні її чоловік, як сторона Договору не попереджались про його припинення.

Як вбачається із зворотного повідомлення, ОСОБА_2 особисто отримала зазначений лист.

11.11.2014 року позивачем була зареєстрована відповідь ОСОБА_2 на попередження про виселення. В якій вона зазначила, що на неї поширюються положення Закону України «Про реалізацію житлових прав мешканців гуртожитків», а тому вона не може бути виселена. Крім того, донька, яка з нею проживає не є колишнім членом сім`ї військовослужбовця.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не зареєстрована за адресою проживання та не забезпечена житлом.

ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_3 , 2003 року народження та ОСОБА_5 , 2007 року народження зареєстровані в АДРЕСА_5 . Як пояснила представник позивача, за вказаною адресою знаходиться військова частина.

Зазначеним складом сім`ї ОСОБА_4 перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м.Київ.

30 вересня 2010 року було зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні не було надано доказів місця фактичного проживання ОСОБА_4 (колишній чоловік відповідача).

Також в судовому засіданні не було надано доказів, що на даний час відповідач не проживає з колишнім чоловіком. При тому, що в акті від 07.08.2015 року (а.с.48) зазначено, що о 13.00 год. двері кімнати відкрив чоловік та пояснив, що ОСОБА_2 відсутня. А в декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік ОСОБА_2 зазначила ОСОБА_4 , як члена сім`ї чоловіка.

Позивач, звертаючись до суду з позовом посилається на положення Житлового кодексу України.

Стаття 109 ЖК України визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (ч.1 ст.116 ЖК України).

Відповідно до статті 127 ЖК УРСР, пункту 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Суд не може взяти до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що для зайняття кімнати №204 будівлі №15 військового містечка № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 потрібен ордер, оскільки в судовому засіданні не було надано доказів, що вказаний будинок у відповідності до чинного законодавства зареєстрований як гуртожиток.

Отже, так як відповідач вселилась разом з чоловіком та дітьми у вказане приміщення в 2006 році на умовах договору. ОСОБА_4 , як сторона договору не попереджався про припинення його дії, а тому він є продовженим на той самий термін і на умовах, які передбачені в цьому договорі. ОСОБА_2 відповідно не втрачала права користування наданим приміщенням. А тому з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача.

Крім того, суд не може взяти до уваги пояснення представника позивача, що термін дії договору закінчився 31.12.2008 року, оскільки його умовами не передбачено обмеження строків продовження дії договору. З цих же підстав суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Главами 58, 59 ЦК України визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму житла, а положеннями статті 391 ЦК України захищено права власника від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння.

Оскільки відповідачі проживають у казармі для проживання курсантів на підставі цивільно-правового договору, то власник гуртожитку (казарми для проживання курсантів) має право звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі положень ЦК України.

Також варто зазначити, що позивач не звертався з позовом до відповідача, як до особи, яка є законним представником малолітньої доньки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.109, 116 ЖК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212, 213, 215, 293 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого жилого приміщення відхилити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Н.Г.Притула