Справа № 307/853/16-ц
Провадження № 2/307/688/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І. при секретарі Ком'яті Н.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за позовною заявою :

ОСОБА_1 до Представництва фонду державного майна в Тячівському районі в особі відділу управління майном Тячівської районної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Тячівського міського бюро технічної інвентаризації де третя особа Тячівська міська рада про скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд про скасування свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 10 жовтня 1995 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради № 39 від 06 травня 1993 року йому, як учаснику бойових дій в Афганістані, було виділено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, де він проживав разом з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3

Проживаючи разом вони з жінкою виїжджали на заробітки. У 2002 році жінка разом з донькою виїхали на заробітки у Чеську Республіку повідомивши його що у 1995 році їх шлюб розірвано. В квартирі він залишився проживати сам, продав належний йому автомобіль та зробив ремонт квартири.

В 2013 році він вирішив приватизувати квартиру, однак виявилось, що його колишня дружина якимось чином надавши неправдиву інформацію органу приватизації, оформила свідоцтво про право власності на житло від 10 жовтня 1995 року НОМЕР_1 видане на підставі розпорядження № 1058 від 12 вересня 1995 року, відповідно до якого власниками квартири являється вона та донька - відповідачі по справі.

Звернувшись з запитом до Тячівського міського БТІ мені було надано копію свідоцтва про право власності, однак розпорядження №1058 від 12 вересня 1995 року, на підставі якого видане свідоцтво про право власності, в матеріалах інвентарної справи відсутнє. Після звернення до районного архіву із запитом про прийняття такого рішення Тячівською міською радою, або Тячівською районною радою, також було отримано відповідь про те, що відповідні ради не приймали такого рішення.

Вважає, що розпорядження від 12 вересня 1995 року №1058 і свідоцтво про право власності на житло від 10 жовтня 1995 року НОМЕР_1, є незаконними та підлягають скасуванню, так як орган приватизації не вправі був приймати рішення та передавати у власність квартиру іншим особам, за наявності існуючого рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 39 від 06 травня 1993 року, яким вказану квартиру було виділено йому як учаснику бойових дій в Афганістані.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, а надали суду заяву в якій просять слухати справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку повідомлялися про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили.

У судове засідання представник третьої особи Тячівської міської ради не з'явився, хоча у встановленому законом порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи тому суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 39 від 06 травня 1993 року ОСОБА_1, як учаснику бойових дій в Афганістані, було виділено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Дана обставина стверджується архівним витягом з архівного відділу № 29/954 від 30 вересня 2013 року .

Як вбачається з ксерокопії свідоцтва про розірвання шлюбу від 20 листопада 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 17 червня 1995 року.

Як вбачається з свідоцтва НОМЕР_1 від 10 жовтня 1995 року "Про право власності на житло" власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 ОСОБА_3. Свідоцтво видано відповідно до розпорядження № 1058 від 12 вересня 1995 року.

Відповідно до витягу з архівного відділу №91-11/ 9 від 25 січня 2016 року вбачається щ в документах Тячівської міської ради та Тячівської районної ради відсутні відомості про проведення засідання 12 вересня 1995 року. Засідання виконавчого комітету Тячівської міської ради проведені 3 серпня 1995 року та 20 вересня 1995 року. Сесія Тячівської районної ради проходила 2 вересня 1995 року , але питання оформлення права власності на житло квартиру АДРЕСА_1 не вирішувалось.

Статтею 41 Конституції України визначено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 86 ЦК України (1963 року), який діяв на час приватизації спірної квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Статтями 55, "57 Закону України "Про власність", чинного на час приватизації спірної квартири, визначено, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як визначено статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, втому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

На час приватизації вказаної квартири та отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житло у ньому проживали та були зареєстровані з 1993 року, крім ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3.

Питання згоди неповнолітніх членів сім'ї, які проживали в житлі, що приватизується, Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" не визначено. Проте заяву на приватизацію від їх імені батьки не подавали.

Таким чином, передача у власність квартири ОСОБА_2 повинна була проводитися органом приватизації у власність всіх членів сім'ї.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розпорядженням органу приватизації виконкому Тячівської міської ради № 1058 від 12.09.1995 року та видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 із вказівкою співвласниками квартири на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_3 є незаконним.

Як вбачається з відповіді Територіального виробничого підприємства " Техбуд-Сервіс" в інвентарній справі на квартиру АДРЕСА_1 відсутні документи (розпорядження) міської ради про приватизацію квартири. Є свідоцтво про право власності видане Тячівським фондом держаного майна . Ці документи мають сумнівний характер.

Відповідно до п. 1.3, 1.4, п. п. 6.2.3, 6.2.2., 6.2.1. п. 6.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України. У Реєстр прав органами БТІ підлягали внесенню відомості про припинення права із вказівкою підстави такого припинення.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Таким чином, наявність в Реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно виключає можливість реєстрації такого права за всіма співвласниками квартири відповідно до внесених змін.

Враховуючи викладене, суд керуючись ст. 331 ЦК України, яка вимагає від позивачів реєстрації свого права власності для його підтвердження у майбутньому, та з метою захисту права власності в розумінні ст. 386 ЦК України, вважає необхідним позов задовольнити та скасувати попередню реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірне житло проведене на підставі свідоцтва про право власності виданого лише на його ім'я.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст.328, 331, 355, 386 ЦК України, ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Представництва фонду державного майна в Тячівському районі в особі відділу управління майном Тячівської районної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Тячівського міського бюро технічної інвентаризації, де третя особа Тячівська міська рада про скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 10 жовтня 1995 року НОМЕР_1, видане Представництвом фонду державного майна по Тячівському районі Закарпатської області та державну реєстрацію права власності, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів, з дня його проголошення, а особам, які брали участь у розгляді справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Тячівського районного суду В.І. Мельник