АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/68/16 Єдиний унікальний номер справи: 665/1874/15-ц
Головуючий в І інстанції кузьменко А.Д.
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПриходько Л.А.
суддів:Борка А.Л. Кузнєцової О.А.
секретарКутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Чаплиського районного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року у справі

за позовом

ОСОБА_5 до Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області про визнання рішення селищної ради і державного акта на право власності на землю не дійсними,

в с т а н о в и л а :

У листопада 2015 року ОСОБА_5 звернулась в суду з позовом до Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області про визнання рішення селищної ради і державного акта на право власності на землю не дійсними.

Ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_5, приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник Чаплинської селищної ради ОСОБА_6,приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, зазначила, що на її думку, ухвала суду є законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства оскільки вимоги позивача пред'явленні до Чаплинської селищної ради, яка є суб'єктом владних повноважень і вимоги до якої пред'являються в порядку адміністративного судочинства.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-2510цс15 від 16.12.2015р., прийнятій в порядку ст.ст. 355, 360-4 ЦПК України, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на вищезазначене, ураховуючи предмет спору та суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та неправомірно відмовив у відкритті провадження з цих підстав.

Отже, питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 вирішено з порушенням норм процесуального права та порядку, встановленого для його вирішення, тому постановлена судом ухвала підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до положень ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Чаплинського районного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: А.Л. Борко

О.А. Кузнєцова