АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Каплуненко Анни Станіславівни в інтересах приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування та пені.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі - ПАТ «УПСК»), третя особа - ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування та пені.

Вимоги обґрунтовував тим, що 09 жовтня 2012 року 0 21год.30хв. по пр..перемоги в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої з вини ОСОБА_3, що керував автомобілем «Шкода Октавія» цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів якого було застрахована в ПАТ «УПСК», було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Хюндай Акцент», д.н.з. НОМЕР_1.

10 жовтня 2012 року позивач направив відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування та 11 жовтня 2012 року передав пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль для оцінки завданої майнової шкоди співробітнику страхової компанії й службі технічного обслуговування ТОВ «Сервіс Корея Моторс».

Після огляду автомобіля було складено перелік ремонтних робіт, необхідних для відновлення автомобіля позивача, оформлений замовленням-нарядом ТОВ «Сервіс Корея Моторс» від 11 жовтня 2012 року № ТТ-0082796, згідно з яким сума страхового відшкодування становила 24 533 грн. 95 коп., яка була узгоджена з відповідачем.

Відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту від 09 липня 2013 року № 4583 відповідач самостійно зменшив суму страхового відшкодування до 15 889 грн. 60 коп., про що позивачу стало відомо з листа відповідача від 28 серпня 2013 року № 3319.

13 серпня 2013 року та 21 серпня 2013 року ПАТ «УПСК» було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Сервіс Корея Моторс» кошти у розмірі 7 444 грн. 80 коп. для ремонту автомобіля марки «Хюндай Акцент», про що 11 вересня 2013 року повідомлено позивача.

Вказував, що таке перерахування з ним погоджено не було і зазначені кошти від ТОВ «Сервіс Корея Моторс» він не отримував. З жовтня 2012 року до 20 червня 2014 року йому було виплачено відповідачем лише 7 944 грн. 80 коп. страхового відшкодування.

Посилаючись на те, що дії відповідача є протиправними, ОСОБА_2 просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість зі страхового відшкодування у розмірі 16 589 грн. 16 коп., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 3 456 грн. за період з 11 січня 2013 року по 20 червня 2014 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 6 120 грн. 67 коп. та пеню, в сумі 934 грн. 03 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши позивача, який просив апеляційну скаргу відхилити, представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Встановлено, що 09 жовтня 2012 року о 21 год. 30 хв. по пр. Перемоги у м. Києві сталася ДТП, у результаті якої ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Шкода Октавіа» державний номерний знак НОМЕР_3, не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів та спричинило пошкодження належного на праві власності ОСОБА_2 автомобілю марки «Хюндай Акцент», державний номерний знак НОМЕР_1.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а. с. 7, 8 т.1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ «УПСК», що підтверджується полісом № АВ/6147785 (а. с. 39 т. 1).

10 жовтня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Сервіс Корея Моторс» (а. с. 56 т.1).

Відповідно до калькуляції/висновку від 09 липня 2013 року № 4583, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_2 автомобіля становить 15 889 грн. 60 коп. (а.с. 49-55 т.1).

Згідно платіжного доручення № 366 від 13 серпня 2013 року ПАТ «УПСК» перерахувала страхове відшкодування в розмірі 6 120 грн.67 коп. до ТОВ «Сервіс Корея Моторс» на ремонт автомобіля ОСОБА_2 (а.с. 167 т.1).

Відповідно до платіжного доручення № 62 від 19 лютого 2014 року відповідачем було перераховано позивачеві страхове відшкодування в розмірі 7 944 грн. 80 коп. (а.с.67 т.1).

Згідно до листа ПАТ «УПСК»від 02 грудня 2013 року № 207 сплачені відповідачем ТОВ «Сервіс Корея Мотор» за призначенням не використані, остільки кошти були відкликані (а.с. 19,20 т.2).

На користь позивача було виплачено суму несплаченого страхового відшкодування в розмірі 1 824 грн. 13 коп. й суму судового збору за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року (а.с. 44 т. 2) та виплачено суму пені за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у розмірі 267 грн. 04 коп. (а.с. 43 т.2).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив із того, що Законом покладається обов'язок страховика по відшкодуванню шкоди третім особам їх обумовлених сум страхового відшкодування, а в даному випадку страховою компанією не у повному обсязі було сплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, у зв'язку з чим є підстави для стягнення решти та пені у судовому порядку.

Колегія суддів вважає такі висновки районного суду законними й обґрунтованими.

Згідно положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 вказаного Закону).

Колегія суддів оцінює критично твердження апеляційної скарги щодо того, що належним доказом не доведена та не підтверджена у суді відмова ТОВ «Сервіс Корея Моторс» провести ремонт автомобіля позивача за недостатністю перерахованих ПАТ «УПСК» коштів, а кошти, в сумі 6 120 грн. 67 коп., ТОВ «Сервіс Корея Моторс» не повертало на рахунок ПАТ «УПСК».

Згідно до копії платіжного доручення № 366 від 13 серпня 2013 року, яке міститься в матеріалах справи, ПАТ «УПСК»перерахувала страхове відшкодування в розмірі 6 120 грн. 67 коп. до ТОВ «Сервіс Корея Моторс» на ремонт автомобіля ОСОБА_2, а не 15 889 грн. 60 коп. відповідно до калькуляції/висновку від 09 липня 2013 року № 4583 (а.с. 167, 49-55 т.1), проте згодом ці ж кошти листом страхова компанія відкликала (а.с.19,20 т.2).

Окрім того, ПАТ «УПСК» не надано доказів на спростування висновків районного суду щодо перерахування на рахунок ТОВ «Сервіс Корея Моторс» повної суми страхового відшкодування, як й не надано доказів неповернення останнім відповідачу 6 120 грн. 67 коп., або доказів звернення ПАТ «УПСК» до ТОВ «Сервіс Корея Моторс» з вимогою їх повернення.

Не можуть бути взяті до уваги й посилання апеляційної скарги щодо того, що відносини між позивачем і відповідачем є не договірними, а виникають як похідні від деліктного зобов'язання між винною особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, та потерпілою особою. І в даному випадку договірні відносини існують лише між Страхувальником та Страховиком, а не між Страховиком і потерпілою особою.

Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року № 6-474 цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування 11 жовтня 2012 року, страхове відшкодування відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути виплачено не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто до 10 січня 2013 року.

Встановлено, що ОСОБА_6 звернувся у суд з позовом 07 липня 2014 року, а тому районним судом обґрунтовано визначено розмір пені що підлягає стягненню з відповідача, виходячи із визначеної суми невиконаного зобов'язання у розмірі 6 120 грн. 67 коп., в межах річного строку, що становить 934грн.03коп.

Твердження апеляційної скарги про відсутність підстав до стягнення з страхової компанії 6 120 грн. 67 коп., остільки вказану суму коштів ТОВ «Сервіс Корея Мотор» відповідачу не повернуло, колегія суддів визнає безпідставними, такими, що не заслуговують на увагу.

Матеріалами справи доведено факт невиконання ПАТ «УПСК» умов договору страхування відповідно до полісу, укладеного власником наземного транспортного засобу - автомобіля «Шкода Октавія», з допомогою якого ОСОБА_2 було заподіяно шкоду, не в повному обсязі останньому сплачено суму страхового відшкодування.

Доказів перерахування на користь позивача 6 120 грн. 67 коп. й отримання ним вказаної суми до справи не долучено, а тому районний суд правомірно визнав доведеним наявність підстав до її стягнення з страхової компанії.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального й процесуального права застосовано правильно.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну КаплуненкоАнни Станіславівни в інтересах приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/9037/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8236/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.