Справа № 524/2060/16-ц
Провадження № 2/524/1159/16
16.05.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Кривич Ж.О., секретаря судового засідання Коваль Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення коштів,
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (далі - ТОВ «ВАШ АВТО», відповідач) застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення коштів.
ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що 14 березня 2016 року вона уклала з відповідачем договір фінансового лізингу, відповідно до якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати їй у користування автомобіль марки КІА, а позивач зобов'язалась періодично сплачувати за користування автомобілем, лізингові платежі.
Після ознайомлення з договором фінансового лізингу № 003745 позивачу стало зрозумілим, що укладання ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 14.03.2016 року договорів фінансового лізингу № 003745, є здійсненням підприємницької діяльності, що вводить в оману, а саме під час пропонування продукції споживачу надається у нечіткій, незрозумілий та двозначний спосіб, інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова, щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах лізингу визначено: марка КІА, 1.2 л (дизель), у кількості 1 шт. вартістю 37 500 грн. 00 коп. Таке визначення предмет лізингу не відповідає поняттю індивідуальної визначеної речі (номер кузова та двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.
Також не біло підписано між позивачем та відповідачем графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є додатком до договору фінансового лізингу.
Як вбачається з основного тексту Договору фінансового лізингу не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця, та не встановлений строк її сплати.
Також позивач зазначає, що у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозвола, що суперечить чинному законодавству.
Просить суд застосувати до договору фінансового лізингу № 003889 укладеного 14.03.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 наслідки нікчемності.
Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 майно, набуте ним на виконання договору фінансового лізингу № 003889 укладеного 14.03.2016 року, а саме грошові кошти в сумі 37 500 грн. 00 коп.
Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовну заяву в повному обсязі з підстав зазначених у ній.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки, суд не повідомляв.
Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
14 березня між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 003745.
Відповідно до умов якого, предметом договору є автомобіль марки КІА.
У відповідності до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 14 березня 2016 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.
Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 14 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, необхідно застосувати до договору фінансового лізингу № 003889 укладеного 14.03.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 наслідки нікчемності.
Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 майно, набуте ним на виконання договору фінансового лізингу № 003889 укладеного 14.03.2016 року, а саме грошові кошти в сумі 37 500 грн. 00 коп.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 375 грн. 00 коп. Дана сума підлягає стягненню з відповідача в порядку ст.. 88 ЦПК України на користь позивача.
Як передбачено частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Оскільки позивачка ставить перед судом одночасно майнову вимогу про стягнення грошових коштів та не майнову про визнання недійсним правочину.
Отже, з відповідача підлягає стягненню 176 грн. 20 коп. (551 грн.20 коп. (сума сплати судового збору за подання позову майнового характеру) 375 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору позивачем) = 176 грн. 20 коп.) та 551 грн. 20 коп. за позовну вимогу не майнового характеру.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 215-218 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про застосування наслідків нікчемності правочину та стягнення коштів задовольнити.
Застосувати до договору фінансового лізингу № 003889 укладеного 14.03.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 наслідки нікчемності.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 майно, набуте ним на виконання договору фінансового лізингу № 003889 укладеного 14.03.2016 року, а саме грошові кошти в сумі 37 500 грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 375 грн. 00 коп. у повернення сплаченого судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь держави судовий збір в розмірі 727 грн. 40 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом після подання заяви про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя