Справа № 212/9644/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання Деменко А.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції про встановлення факту родинних відносин та визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначила, що вона народилася 09 листопада 1991 року в м. Кривому Розі, в свідоцтві про народження батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Однак з січня 1990 року ОСОБА_6 не проживала з ОСОБА_5 і при народженні позивача записала батьком відповідача ОСОБА_5, оскільки перебувала із ним в офіційному шлюбі, але справжнім біологічним батьком є ОСОБА_7, з яким мати позивача ОСОБА_6 проживала з квітня 1990 року однією сімєю по день смерті ОСОБА_7 15 лютого 2015 року за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємно турбувалися один про одного, вели спільне господарство. За життя ОСОБА_7 виховував позивача, піклувався про її здоровя, фізичний та духовний розвиток, матеріально утримував. Позивач знала, що ОСОБА_7 є її справжнім батьком, який в свою чергу за життя не піддавав сумніву факт свого батьківства щодо позивача. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, однак позивач позбавлена права прийняття спадщини через відсутність факту родинних відносин між нею та спадкодавцем, в звязку з чим державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 15.02.2015 ОСОБА_7 через відсутність факту родинних відносин та пропуск строку прийняття спадщини. Позивач просила суд встановити факт того, що померлий ОСОБА_7 являвся її батьком, зобовязати відділ РАЦС внести відповідні зміни в актовий запис про її народження, виключивши запис в графі «батько» ОСОБА_5, записавши батьком ОСОБА_7, а також визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що звернулася до суду з даним позовом, оскільки у позасудовому порядку не могла вирішити питання про встановлення батьківства ОСОБА_7, оскільки на теперішній час не розірвано шлюб між її матірю та ОСОБА_5 Вона намагалася з матірю вирішити це питання, зверталася до органів РАЦС приблизно два роки тому, до цього часу вона не потребувала на встановлення факту батьківства ОСОБА_7 Про те, що ОСОБА_7 її батько вона знала завжди, усвідомлено памятає його років з 8-10. Тоді як ОСОБА_5 вона ніколи не бачила. ОСОБА_7 завжди проживав з нею та матірю за адресою: м. Кривий Ріг вул. Армавірська, 5/13. За час проживання жодної фотографії з ОСОБА_7 немає, до дитячого садку, школи він її не відводив, інші заклади, зокрема театри, цирк, медичні установи вони разом не відвідували, разом не відпочивали. Вона зверталася до нього по-різному: дядя ОСОБА_8, іноді наодинці зверталася до нього «папа», при інших ніколи так його не називала. Щодо його стану здоровя не знає, в нього були проблеми з тиском, один раз він зламав ногу. Також, пояснила, що знала про його сімю, однак він ніколи не брав її з собою відвідати родичів в Апостолово, і не пропонував це. Усі свята вони святкували вдома, ОСОБА_7 дарував їй разом з мамою на день народження золоті прикраси, а на інші свята, наприклад 8 березня, дарував поповнення рахунку мобільних телефонів її та матері. Також купив їй компютер, але коли не памятає, давав ї гроші на «карманні» витрати коли вона його просила про це. Усі речі вона купувала з мамою, як собі так і Прохорцю. 2-3 роки тому за приписом лікаря ОСОБА_7 почав уходити ночувати на квартирі по вулиці Ватутіна. З приводу того, що ОСОБА_7 готував собі їжу в гуртожитку, пояснити не може. Причину смерті його не знає. На похоронах була лише в церкві, на кладовищі та на поминальному обіді не була.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що справжнім біологічним батьком позивача є ОСОБА_7, однак в свідоцтві про народження мати позивача записала батьком ОСОБА_5, оскільки перебувала з ним на той час в зареєстрованому шлюбі. З квітня 1990 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали разом однією сімєю по день смерті ОСОБА_7 15 лютого 2015 року, і від спільного мешкання в листопаді 1991 року народилася позивач, батьківство щодо якої ОСОБА_7 не встиг оформити за життя. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщини, однак позивач не може оформити свої спадкові права через відсутність факту родинних відносин та пропуск строку прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити в задоволенні позову, крім того, допитана в якості свідка, суду пояснила, що ОСОБА_7 був її двоюрідним братом, вони часто спілкувалися, підтримували дружні стосунки, разом відвідували своїх рідних, неодноразово приїжджала до брата, ночувала у нього, останній раз приїжджала півтори роки тому, за час своїх відвідувань та зустрічей з братом ніколи не бачила ні ОСОБА_6, ні позивача. Більш того, її дядько батько ОСОБА_7 неодноразово скаржився на відсутність спадкоємців, тобто онуків, на що ОСОБА_7 відповідав, що так склалося життя, що в нього немає дітей. За життя ОСОБА_7 мешкав з жінкою на імя ОСОБА_2 в період часу приблизно з 1985 по 2000 роки, однак дітей не мав. Він боявся мати дітей через поганий стан здоровя, оскільки після досягнення 40 років йому діагностували розсіяний склероз. Про смерть брата дізналася від ОСОБА_6, яка подзвонила та повідомила, однак яка саме відбулася розмова не памятає, оскільки повідомлення про смерть брата її дуже засмутило, памятає лише, що ОСОБА_6 повідомила про похорони ОСОБА_7, оскільки вона з ним працювала разом. Позивача на похоронах не було.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, суду пояснив, що ніяких відомостей про спільне проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 немає, а також про те, що позивач являється дочкою померлого, крім того, ОСОБА_7 спільно проживав з іншою жінкою на імя ОСОБА_2 протягом 15 року, з якою неодноразово приїжджав до рідних, і за життя жалівся, що так склалося життя, що в нього немає дітей. За місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_7 в гуртожитку по вул. Мусоргського, його сусіди вперше побачили ОСОБА_6 вже після його смерті, коли вона прийшла забирати речі останнього. За місцем мешкання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ніхто з сусідів не бачив ОСОБА_6 Помер ОСОБА_7 в квартирі по вул. Ватутіна, його впізнання проходило саме там його сусідами, а не ОСОБА_6 та її дочкою позивачем у справі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду суду не надавав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надав суду письмові зауваження щодо позову, просив розглянути справу, враховуючи викладені зауваження, та без участі представника.

За таких умов суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_5 та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Суд, заслухавши пояснення вказаних вище осіб, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася 09 листопада 1991 року в м. Кривий Ріг (а.с. 6-7), про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 21.12.1991 р. зроблено відповідний запис за № 1863. Матірю дитини зазначена ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком дитини зазначений ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, відомості про батька записані на підставі свідоцтва про укладення шлюбу , актовий запис № 180 від 20.02.1981р. та заяви ОСОБА_5 (а.с. 36).

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справи про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручі до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ст. 53 КпШС, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або є докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

З урахуванням положень статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 610836 від 17.02.2015 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_7 помер 15.02.2015 року, про що зроблено актовий запис за № 292 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_7 Другою криворізькою державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 235/215 від 18 березня 2015 року. Заяви про прийняття спадщини у даній справі подали ОСОБА_6, ОСОБА_18 двоюрідна сестра померлого, ОСОБА_1 (а.с. 48-81).

Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_19 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 15.02.2015 року ОСОБА_7 у звязку з пропуском строку прийняття спадщини та відсутністю факту родинних відносин (а.с. 12).

Суд вважає, що у судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 не доведені обставини спільного проживання ОСОБА_6 та померлого ОСОБА_7 до народження позивача 09.11.1991 р. та спільного ведення ними господарства, а також спільного виховання та утримання ОСОБА_6 та померлим ОСОБА_7 дитини. Також нею не надані докази, що з достовірністю підтверджують визнання померлим ОСОБА_7 батьківства.

Позивачем не надані письмові докази на підтвердження спільного утримання дитини, надання матеріальної допомоги ОСОБА_7, не надано суду жодної фотографії, на яких було б зафіксовано позивача з ОСОБА_7, або ОСОБА_6 з ОСОБА_7 з часу народження позивача і до дня смерті ОСОБА_7

Не було надано позивачем і листів чи інших записів, написаних за життя ОСОБА_7, зі змісту яких би вбачалося , що він визнавав своє батьківство стосовно позивача.

Не надано доказів і про піклування ОСОБА_7 під час вагітності про матір позивача ОСОБА_20, а також про його піклування народженою дитиною, оскільки відсутні дані з лікувальних установ, дитячого садка, школи, позашкільних закладів, які б свідчили про виконання ОСОБА_7 батьківських обовязків щодо позивача.

Надані представником позивача суду письмові докази: копію рахунка офіціанта за поминальний обід від 17.02.2015, копія квитанції від 17.02.2015 щодо сплати ОСОБА_6 ритуальних послуг, копії квитанцій про оплату меблів із зазначенням прізвища платника ОСОБА_6 і адреси вул. Ватутіна, 12/6, копії розписок від 25.02.2002 та 26.02.2002 про погашення ОСОБА_6 комунальних послуг ОСОБА_21 (а.с. 164-167), суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмету розгляду справи і ніяким чином не підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_7.

На підтвердження позовних вимог позивачем надані лише покази свідка, проте навіть допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідки ОСОБА_13, ОСОБА_22 не вказали про прояви визнання померлим ОСОБА_7 батьківства щодо ОСОБА_1 на людях, у громадських місцях, жоден свідок не вказав, що ОСОБА_7 навідувався до дитячого садочка чи до школи, де перебувала малолітня ОСОБА_1, про спільний відпочинок з нею, про наявність спільних фотографій ОСОБА_7 та ОСОБА_1 Їх покази щодо спільного святкування днів народжень ОСОБА_6 та ОСОБА_1, а також того, що ОСОБА_7 мав в квартирі ОСОБА_6 речі, ліки та інструменти жодним чином не доводять факт визнання ОСОБА_7 свого батьківства щодо ОСОБА_1. Однак ці свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_5 знав ще до народження позивача, що вона не його дитина, але бажав її виховувати та піклуватися про неї.

Більш того, свідок ОСОБА_13, хрещена мати позивача ОСОБА_1, пояснила, що останній раз бачила ОСОБА_7 в 2013 році на святкуванні ювілею ОСОБА_6 і до цього коли приходила до останньої в гості не завжди бачила ОСОБА_7, в основному бачила останнього на днях народженнях, і під час таких зустрічей ніколи не бачила, щоб ОСОБА_7 виявляв будь-яку батьківську увагу щодо ОСОБА_1, зокрема не брав її на руки, не обіймав, не допомагав з уроками, ніколи не звертався до неї, називаючи дочкою, як і позивач ніколи не називала його батьком.

Свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях вказувала на те, що мешкала спільно з померлим ОСОБА_7 до народження дочки і після, за життя він визнавав своє батьківство щодо ОСОБА_1, допомагав дитині матеріально, зокрема, придбав їй компютер, телефон, спілкувався з дитиною.

Суд ставиться критично до показань вказаної особи, оскільки вона зацікавлені у вирішенні справи, так як являється матірю позивача, і сама зазначила, що до смерті ОСОБА_7 не вважала за необхідне звертатися до суду з приводу визнання його батьківства, а на теперішній час в звязку з відкриттям спадщини, позивач звернулася до суду з таким позовом, якби не потреба в оформленні спадщини, вони б не зверталися до суду для встановлення родинних відносин.

До того ж показання свідка ОСОБА_6 спростовуються показаннями інших свідків, зокрема, ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, які кожний окремо, показали, що ОСОБА_7 за життя ніколи не говорив про наявність дітей або дружини, натомість стверджував, що так склалося життя, що в нього немає сімї, зокрема дітей, постійно мешкав в гуртожитку по вулиці Мусоргського, за 2-3 роки до смерті постійно ночував в квартирі по вулиці Ватутіна, робив там своїми силами ремонт. Ніхто з свідків за весь час знайомства з ОСОБА_7 не бачили ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_1

Крім того, такі покази свідків підтверджуються і письмовими доказами, зокрема довідкою, виданою КП ЖЕО № 31 від 13 серпня 2015 року № 2234 про місце реєстрації та проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 з 21 червня 1976 року по 07 травня 2015 року, виписаний в звязку із смертю 15 лютого 2015 року (а.с. 159), медичними документами на імя ОСОБА_7 із зазначенням його адреси проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 або вулиця Мусоргського, 11/316 (а.с. 160-163).

Натомість суд не бере до уваги як належний доказ копію акту про мешкання, складений 30 жовтня 2015 року ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, які є сусідами ОСОБА_6 за адресою: м. Кривий Ріг вулиця Армавірська, 5, оскільки сам текст даного акту суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам, а саме те, що ОСОБА_7 проживав по адресу: ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з квітня 1990 року по день смерті, тоді як не вказаний день смерті, а також не відповідає дійсності, так як ОСОБА_1 народилася в листопаді 1991 року і ніяк не могла спільно мешкати з ОСОБА_7 з квітня 1990 року (а.с. 9).

Щодо підтвердження чи непідтвердженння визнання померлим ОСОБА_7 батьківства суд також бере до уваги такі обставини.

При народження дитини ОСОБА_1 до органів РАЦСу була подана спільна заява батьків про реєстрацію дитини. При житті ОСОБА_7, ані сам ОСОБА_7, ані ОСОБА_6, ОСОБА_1, яка ще до смерті ОСОБА_7 досягла повноліття, не ставили питання про встановлення батьківства в судовому порядку. Суд вважає, що причиною цьому є невизнання померлим ОСОБА_7 батьківства щодо позивача, а доводи позивача про те, що вона зверталася до паспортного столу за зміною прізвища, внесення змін до актового запису щодо народження, а також те, що по досягненні повноліття вона забажала встановити своє походження, однак за відсутності ОСОБА_5 це виявилося неможливим, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки на теперішній час позивач вже не вважає відсутність ОСОБА_5 перешкодою для звернення до суду.

Таким чином, оскільки при розгляді зазначеної справи позивач не надала доказів, які з достовірністю підтверджували б спільне проживання й ведення спільного господарства ОСОБА_7 та матері позивача до її народження, спільне виховання або утримання ними її, визнання батьківства померлим ОСОБА_7 за життя, тому суд вважає, що позов до задоволення не підлягає саме з цих підстав.

Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивач не мала право звернення до суду з даним позовом, так як це не передбачено ст. 53 КпШС України, а також про пропущення позивачем строків на звернення до суду, суд не бере їх до уваги, оскільки у рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини постановив, що мало місце порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при цьому суд зазначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності, а тому суд не може позбавити права позивача на звернення до суду для встановлення свого походження і на судовий розгляд справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 53 КпШС України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», ст.ст. 3, 10, 11, 57-59, 169, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,ОСОБА_5, третя особа Жовтневий відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції про встановлення факту родинних відносин та визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 30 вересня 2016 року.

Суддя: О. В. Колочко