АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/420/16-ц 22-ц/774/1455/К/16
Справа № 193/420/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1455/К/16 суддя Шумська О.В.
Категорія - 19 (ІV) Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 липня 2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Маслова К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів та витребування безпідставно здобутого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (надалі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про захист прав споживачів та витребування безпідставно здобутого майна.

В обґрунтування позову зазначив, що 02 лютого 2016 року між ним та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002586 (надалі - договір), предметом якого є транспортний засіб марки «МТЗ-82.1.26», й на виконання договору ним цього ж дня сплачено відповідачу адміністративний платіж в сумі 49000 грн.

Оскільки при укладенні договору ним не було підписано додатків до нього, які є невід'ємною його частиною, а саме: Додаток №1 «Графік сплати авансового внеску», Додаток № 2 «Спеціфікація», Додаток № 3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів», то вважає, що не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а тому такий договір не може вважатися укладеним.

Посилаючись на те, що у зв'язку з не укладенням договору у відповідача не виникло право на отримання сплаченого ним адміністративного платежу, просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно здобуте майно - грошові кошти в розмірі 49000 грн., 3% річних за час користування безпідставно здобутим майном в розмірі 52,35 грн., 5000 грн. моральної шкоди та 551,20 грн. судового збору.

Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 рокузадоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 49000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ЛК «Ваш Авто», посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування судом обставин по справі, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі. Так, на думку відповідача, судом не враховано, що на момент укладення договору, сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх його істотних умов та взяли на себе певні зобов'язання, позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача, порядок їх надання, сплати коштів за укладеним договором. Не досліджено судом умов укладеного договору, ст.10 якого визначає порядок сплати, розмір лізингового платежу та умови підписання сторонами Додатку № 3 до договору. Вважає, що суд неправильно застосував положення ст. 1212 ЦК України до врегулювання спірних правовідносин, оскільки її правила застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору, в той час як чинний договір є достатньою та належною підставою набуття майна (отримання грошей). В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу ТОВ «ЛК «Ваш Авто» відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити її розгляд за їх відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ЛК «Ваш Авто» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на його користь 49000 грн.

Отже, з урахуванням наведеного та положень ч.1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів здійснює перевірку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» підписано договір № 002586 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб марки «МТЗ-82.1.26» (а.с. 6-11).

У цей же день, 02.02.2016 року позивачем здійснено адміністративний платіж шляхом перерахування грошових коштів в сумі 49000 грн. на розрахунковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 (а.с. 26).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір не можна вважати укладеним, оскільки сторонами при його підписанні не було узгоджено та підписано Додаток № 3 «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами», який є невід'ємною частиною договору і містить суттєві умови щодо виконання договору, розміру лізингових платежів, а тому грошові кошти, отримані відповідачем від позивача як адміністративний платіж є безпідставно набутим майном й підлягають поверненню позивачу у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Проте, погодитися з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 колегія суддів не може з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами виник з приводу законності набуття майна - грошових коштів в розмірі 49000 грн.

Матеріалами підтверджено та не заперечувалося позивачем та його представником в суді першої інстанції, що 02 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» підписано договір № 002586 фінансового лізингу.

За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема лізингу, оренди (найму), купівлі-продажу, поставки, й відносини, що виникають з договору фінансового лізингу регулюються положеннями ЦК України про лізинг, оренду (найм), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ч.1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Загальні підстави укладення договору встановлені ч.1 ст. 638 ЦК України, відповідно до якої, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Згідно із ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, підписавши договір фінансового лізингу без будь-яких зауважень чи застережень, позивач у справі добровільно погодився із його змістом, в тому числі з його умовами, визначивши, зокрема предмет лізингу - транспортний засіб марки «МТЗ-82.1.26» з об'ємом двигуна 4,75/дизель, механічним типом КПП, приводом 4х4 ; строк дії договору - 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором; строк лізингу, який починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту його приймання-передачі та закінчується через 60 календарних місяців; розмір лізингових платежів - 285,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті на момент укладення договору становить 7628,19 грн. та порядок щомісячної їх сплати (п.1.1. ст. 1, п.2.1, 2.2. ст. 2, ст. 10 договору).

Крім того, сторонами підписано Додатки до договору, які у відповідності до п. 16.13 ст. 16 договору є невід'ємною його частиною, - Додаток № 1, в якому визначено вартість предмета лізингу, графік сплати авансового платежу та Додаток № 2 який визначає специфікацію предмета лізингу (а.с. 12-13).

У п. 17.3 ст. 17 договору зазначено, що підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін зі всіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Що стосується Додатку № 3, яким визначається графік сплати лізингових платежів, то у відповідності до п.10.4 ст. 10 обов'язок з його підписання виникає у разі зміни вартості предмета лізингу. Підписати цей Додаток сторони зобов'язані до купівлі транспортного засобу.

Однак, не дослідивши змісту договору та його окремих положень у взаємозв'язку, суд не врахував, що сторони в момент укладення договору фінансового лізингу досягли згоди з усіх істотних його умов, в тому числі розміру та порядку сплати лізингових платежів, підстав та порядку підписання Додатку № 3 до договору, зафіксувавши свою згоду письмово та затвердивши її своїми підписами.

Сама ж по собі відсутність укладеного між сторонами Додатку № 3 до договору на момент його укладення, за умови погодження сторонами всіх істотних його умов не створює жодних правових наслідків й не може бути підставою для визнання договору неукладеним.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність між сторонами договірних відносин та наявність підстав для застосування ст. 1212 ЦК України, що є підставою для скасування ухваленого у справі рішення в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, за змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а також зобов'язання є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11, ст. 509 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Отже, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування судом до них положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, оскільки набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в ухвалених ним постановах від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13 та від 24.09.2014 року у справі № 6-122цс14, який у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим до врахування судами загальної юрисдикції при виборі норми застосування матеріального права.

Матеріалами справи підтверджено, що грошові кошти в сумі 49000 грн., які становлять вартість предмету лізингу у відповідності до Додатку № 2, перераховані позивачем відповідачу на виконання укладеного між ними договору фінансового лізингу, який на момент сплати грошових коштів вже був укладений та підписаний сторонами.

Вказане підтверджує, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, а саме підписаного сторонами договору фінансового лізингу.

Крім того, зазначені грошові кошти не передавались у власність чи користування відповідача, а було отримано ним як предмет договору з метою подальшого придбання у власність транспортного засобу з переданням його у користування позивачу на умовах й в строк, визначений договором.

Отже, висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь 49000 грн. в порядку ст.1212 ЦК України є помилковим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.1, п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в позові.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн. (а.с. 77, 98).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 2 ч.1, ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»задовольнити.

Заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року в частині стягнення грошових коштів - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про витребування безпідставно здобутого майна - грошових коштів в розмірі 49000 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» судовий збір у сумі 606,32 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська