Справа № 2-2723/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати розірваним договір інвестування будівництва житлових будинків від 15 січня 2013 року, що укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з 15 січня 2015 року.

Під час розгляду справи позивачі збільшили позовні вимоги та просили, також, визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 38,6 кв.м. та житловою площею 14,7 кв.м.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_2 загальною площею 36,4 кв.м. та житловою площею 13,4 кв.м., та житловий будинок по АДРЕСА_3 загальною площею 39,9 кв.м. та житловою площею 16,1 кв.м.

Також, позивачі просили стягнути з відповідача на свою користь судовий збір.

Позивачі просили розгляд справи проводити за їх відсутності, збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач просив справу розглядати за його відсутності, проти позову заперечував та у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Суд, врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 є землекористувачем земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, обліковий код - 90:049:059 та ОСОБА_2 є землекористувачем земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_2 обліковий код - 90:049:058.

15 січня 2013 року між позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір інвестування будівництва житлових будинків.

Відповідно до пункту 2.1 Договору предметом є будівництво житлових будинків по АДРЕСА_1; АДРЕСА_2 м. Києва та по АДРЕСА_3 з необхідними інженерними мережами, включаючи проведення внутрішніх оздоблювальних робіт, згідно з Проектною документацією.

Договором встановлено, що будівництво житлових будинків буде здійснюватись на земельних ділянках: по АДРЕСА_1, площею 0,1000 га, у Голосіївському районі м. Києва, обліковий код - 90:049:059; по АДРЕСА_2 площею 0,1000 га, у Голосіївському районі м. Києва, обліковий код - 90:049:058, та по АДРЕСА_3 що перебувають у користуванні позивачів.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що Інвестор відповідач здійснює інвестування будівництва Об'єкту шляхом фінансування будівництва Об'єкту у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень 00 копійок, у розмірі 100%, сплачується єдиним платежем у строк до 15.02.2013 року.

Виконання функцій Замовників будівництва, згідно вимог чинного законодавства.

З дня підписання даного Договору Інвестор набуває виключних прав на проведення інвестування будівництва Об'єктів у розмірі, що визначено даним Договором.

Пунктом 2.3. Договору визначено, що замовники, якими є позивачі, здійснюють інвестування Об'єктів будівництва шляхом фактичної передачі інвестору під забудову частину своєї земельної ділянки; фінансування розробки проекту будівництва, проектно-кошторисної документації Об'єктів інвестування; отримання всієї необхідної документації для будівництва Об'єктів інвестування; передачі інвестору за Актом приймання-передачі всієї необхідної дозвільної документації для будівництва Об'єктів інвестування.

Як встановлено судом, позивачі свої зобов'язання за Договором виконали вчасно, а саме ними було отримано усі проектні та дозвільні документи, необхідні для будівництва житлових будинків по АДРЕСА_1; АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3

Разом з тим, відповідачем вимоги п. 2.2. Договору виконані не були, а саме не здійснено фінансування будівництва об'єктів у сумі 700 000,00 гривень, у розмірі 100%, що сплачується єдиним платежем у строк до 15 лютого 2013 року.

У зв'язку з цим, позивачі здійснили інвестування Об'єктів будівництва самостійно, без залучення інвестора, шляхом внесення власних коштів на інвестування будівництва, в рівних частках від суми визначеної Договором, а сертифікованою організацією видано технічний паспорт на вищевказані будівлі.

Крім того, вказані дії відповідача призвели до коригування позивачами проекту будівництва будинків та виключення з нього будівництва нежитлової будівлі по АДРЕСА_3

Пунктом 5.1. Договору визначено, що після прийняття Об'єктів в експлуатацію і належного виконання Сторонами своїх зобов'язань, ОСОБА_1 (замовник), ОСОБА_2 (замовник) та ОСОБА_3 (Інвестор) розподіляють площу будинків наступним чином: Інвестор, ОСОБА_3 отримує житловий будинок по АДРЕСА_3 Замовник ОСОБА_1 отримує житловий будинок по АДРЕСА_1; замовник ОСОБА_2, отримує житловий будинок по АДРЕСА_2 м. Києва.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що конкретний розмір, технічні характеристики розподілених площ, Сторони узгоджують з урахуванням пункту 5.1. Договору, після прийняття Об'єктів будівництва у експлуатацію, виготовлення технічних паспортів, шляхом підписання Акту-приймання передачі площ. Акт-приймання передачі площ підписується Сторонами не пізніше ніж 20 (двадцять) календарних днів, після прийняття Об'єкту будівництва у експлуатацію державними органами.

15 січня 2015 року позивачі уклали Акт приймання-передачі майна/розподілу площ по Договору інвестування будівництва житлових будинків від 15 січня 2013 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження.

У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, судом було встановлено факт того, що відповідач дійсно порушив взяті на себе зобов'язання, у встановлений договором строк не здійснив фінансування будівництва Об'єктів, а позивачі виконали вчасно взяті на себе зобов'язання щодо отримання усієї проектної та дозвільної документації, необхідної для будівництва житлових будинків по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивачами щодо необхідності розірвання договору про інвестування будівництва житлових будинків від 15 січня 2013 року.

Разом з тим, оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачами доведено факт набуття права власності на житлові будинки АДРЕСА_1, загальною площею 38,6 кв.м. та житловою площею 14,7 кв.м. та по АДРЕСА_2 загальною площею 36,4 кв.м. та житловою площею 13,4 кв.м.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 6 890,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 169, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України на підставі ст.ст. 328, 386, 392, 526, 530, 629 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору та визнання права власності - задовольнити частково.

Розірвати договір про інвестування будівництва житлових будинків від 15 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 38,6 кв.м. та житловою площею 14,7 кв.м.

Визнати право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_2 загальною площею 36,4 кв.м. та житловою площею 13,4 кв.м.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 6 890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) грн. 00 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн