Справа № 305/894/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Рахівського районного суду від 15 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором від 03 вересня 2013 року про відкриття кредитної лінії, унаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 28 533 грн. 68 коп.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 червня 2015 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПАТ «Брокбізнесбанк» оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 серпня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» відхилено та залишено без змін рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 червня 2015 року.

Однак, ухвалою ВССУ від 18.11.2015 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27.08.2015 року в частині вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (штрафу), інфляційних втрат та 3% річних скасовано, а справу в цій частині передано на новий апеляційний розгляд.

Таким чином, предметом даного апеляційного провадження є апеляційна скарга ПАТ «Брокбізнесбанк» на рішення Рахівського районного суду від 15 червня 2015 року в частині оскарження відмови в задоволенні вимог про стягнення неустойки (штрафу), інфляційних втрат та 3% річних.

В апеляційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог банку про стягнення неустойки (штрафу), інфляційних витрат та 3% річних скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення даних позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні вимог банку про стягнення неустойки (штрафу), інфляційних витрат та 3% річних, то колегія суддів, відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач під час розгляду справи здійснив погашення кредиту, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з нього штрафних санкцій, інфляційних витрат та 3% річних.

Проте з даним висновком суду першої інстанції погодитися не можна зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 03 вересня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 89715 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки та додаткову угоду № 1-117-ЗПКФ про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних платних проектів до договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку, відповідно до яких відповідач отримав грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 20 000 грн. на строк з 03 вересня 2013 року до 02 вересня 2015 року зі сплатою 32 % річних.

Через неналежне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаними угодами виникла заборгованість в розмірі 28 533 грн. 68 коп., з яких 19 930 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом, 4 804 грн. 82 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 700 грн. - неустойка за прострочення сплати кредиту, 1 300 грн. - неустойка за прострочення сплати процентів, 926 грн. 94 коп. - сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту, 770 грн. 90 коп. - сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 93 грн. 32 коп. - 3% річних від суми заборгованості за кредитом та 70 грн. 20 коп. - 3% річних із суми заборгованості по несплаченим процентам (а.с.17-20).

Згідно наданої до суду першої інстанції квитанції № 1 від 11 червня 2015 року, після пред'явлення до нього позову, ОСОБА_2 сплатив ПАТ «Брокбізнесбанк» кошти в розмірі 4 909 грн. 41 коп.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Отже, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

З матеріалів справи убачається, що банк, у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати чергових платежів, скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт часткового повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що часткове погашення суми наявної заборгованості відповідачем під час розгляду справи, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01 квітня 2015 року № 6-37цс15 та від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Таким чином, оскільки сплачена боржником після початку судового розгляду сума в розмірі 4909,41 грн. є меншою ніж нарахована банком заборгованість по кредитному договору, до якої входить також і неустойка, інфляційні втрати та 3 % річних, то в даному випадку відсутні підстави вважати припиненими правовідносини між сторонами кредитного договору через його належне виконання.

При цьому банком визнається, що сплативши вищевказану суму, божник фактично повністю погасив заборгованість по тілу кредиту та відсоткам і саме це вказано у виписці по рахунку, в якій штрафні санкції не відображаються, і на яку послався суд першої інстанції.

Разом з тим, таке погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам не позбавляє позивача права вимагати стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих в період порушення боржником зобов'язань за кредитним договором.

При цьому колегія суддів не може брати до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що часткове припинення здійснення ним погашення заборгованості по кредитному договору викликано через невиконання банком своїх зобов'язань щодо забезпечення можливості сплати(прийому) коштів внаслідок закриття рахунків, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження даної обставини.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення неустойки (штрафу), інфляційних витрат та 3% річних не ґрунтується на нормах матеріального права, у зв'язку з чим в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 625 ЦК України, ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 338 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Скасувати рішення Рахівського районного суду від 15 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу), інфляційних витрат та 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» 700 (сімсот )грн. - неустойки за прострочення сплати кредиту, 1 300 (одна тисяча триста) грн. - неустойка за прострочення сплати процентів, 926 (дев'ятсот двадцять шість) грн. 94 (дев'яносто чотири) коп. - сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту, 770 (сімсот сімдесят) грн. 90 (дев'яносто) коп. - сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 93 (дев'яносто три) грн. 32 (тридцять дві) коп. - 3% річних від суми заборгованості за кредитом та 70 (сімдесят) грн. 20 (двадцять) коп. - 3% річних із суми заборгованості по несплаченим процентам.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді