Справа № 463/2189/14-ц
Провадження № 2/463/47/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третя особа ОСОБА_6

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6, Львівська філія КБ «Укрсоцбанк» про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення частки у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , просить визнати незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею з урахуванням інтересів дитини та фактичних обставин справи - участі її матері в оплаті кредиту право власності на 2/3 частини будинку та визнати за відповідачем право власності на 1/3 частину будинку.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, просить визнати незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники спільною сумісною власністю та визначити, що частки сторін у спільній сумісній власності на вказане майно є рівними та становлять по 1/2.

ОСОБА_2 свої вимоги мотивує тим, що 24.07.1999 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29.09.2011 року. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_8, 29.12.1999р.н., який є інвалідом дитинства. Син переніс кілька важких операцій та надалі потребує постійного лікування та проведення поетапних щелепно-лицьових операцій.

З часу укладення шлюбу сторони фактично жили у батьків позивача та фактично перебували на їх утриманні, так як позивач навчався на платній формі навчання, а позивач працювала в НБ України та оплачувала його навчання.

У 2005 році відповідач почав працювати в ТзОВ «ХоСаРо» та того ж року сторони для покращення житлових умов молодої сім'ї по програмі фонду молодіжного будівництва уклали договір кредиту №600/07-062 від 05.05.2005р. на суму 35000 дол. США для придбання незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14. Кредитний договір було оформлено на відповідача, однак частково плату по такому здійснювала матір позивача - третя особа по справі, що підтверджується квитанціями. Крім цього, для погашення кредиту позивач за місцем праці отримала позику в розмірі 20000 грн. Таким чином, за рахунок коштів позивача та її матері було погашено частину кредиту на суму 24000 доларів США.

Враховуючи вищенаведене, оскільки нерухоме майно було придбане під час шлюбу просить визнати таке спільною сумісною власністю подружжя та провести його поділ, відступивши від рівності часток, враховуючи інтереси дитини та участь матері позивача в погашенні кредиту, отриманого на придбання цього майна, визнавши за позивачем право власності на 2/3 частини будинку, а за відповідачем право власності на 1/3 частину будинку.

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що за час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2005 року, сторонами придбано незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14, готовність якого на момент купівлі становила 68%. Оскільки коштів для придбання цього майн у сторін не було, то останні уклали договір кредиту №600/07-062 від 05.05.2005р. на суму 35000 дол. США.

Разом з тим, погашення кредиту здійснювалось за кошти сім'ї, а тому твердження позивача про те, що гроші надавала її мати не відповідають дійсності, оскільки згідно з представленими нею квитанціями, платником є саме відповідач.

Вважає, що незавершений будівництвом житловий будинок №14 на вул.Полуботка у м.Львів-Винники є спільною сумісною власністю подружжя, а їхні частки у праві власності є рівними, тому просить зустрічний позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, проти задоволення зустрічних позовних вимог в частині визначення рівності часток у спільній власності на будинок просили відмовити та з урахуванням того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, витрачав спільне майно, зокрема, автомобіль ОСОБА_9 та ТзОВ «Авангардбуд» не в інтересах сім'ї, а також того, що з позивачем проживає дитина-інвалід, просили суд відступити від рівності часток та визначити позивачу 2/3 частини спірного будинку.

Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали, що незавершений будівництвом житловий будинок №14 на вул.Полуботка у м.Львів-Винники є спільною сумісною власністю сторін. Разом з тим, заперечили щодо збільшення частки позивача на вказане майно, оскільки кошти на погашення кредиту, отриманого на придбання цього майна, відповідач передавав третій особі так як остання працювала у банку. Посилання позивача на проживання з нею спільної дитини-інваліда не є підставою для збільшення частки позивача у спільному майні, оскільки відповідач надає кошти на утримання дитини, що підтверджується також відсутністю звернення позивача про примусове стягнення аліментів. За вказаних обставин просять визначити, що частки сторін у праві власності на незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники є рівними.

Третя особа ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що кредит на купівлю незавершеного будівництвом житлового будинку №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники було надано за сприянням третьої особи та остання вносила кошти на погашення частини кредиту на суму майже 16 тисяч доларів. За таких обставин просили первісний позов задовольнити та, відступивши від засад рівності часток, визначити позивача 2/3 частини вказаного нерухомого майна.

Представник третьої особи Львівська філія КБ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи ОСОБА_6 та їх представників, залученої до участі у справі спеціаліста ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30.04.2013р. у вищевказаній справі позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 незавершене будівництво №14 у м.Львові-Винники по вул.Полуботка. Визнано за ОСОБА_2 право на 1/2 частину незавершеного будівництва по вул.Полуботка, 14 у м.Львові-Винники. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 незавершене будівництво №14 у м.Львові-Винники по вул.Полуботка. Визнано за ОСОБА_4 право на 1/2 частину незавершеного будівництва по вул.Полуботка, 14 у м.Львові-Винники.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції, в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права власності кожному по 1/2 частині незавершеного будівництва по вул.Полуботка, 14 у м.Львові-Винники, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/5 частки незавершеного будівництвом, 95 % готовності, житлового будинку по вул.Полуботка, 14 у м.Львові-Винники. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частки незавершеного будівництвом, 95 % готовності, житлового будинку по вул.Полуботка, 14 у м.Львові-Винники. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2014р. частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4 рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року скасовано і передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2005р. між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту №600/07-062 (т.1 а.с.15-17), відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти в сумі 35000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору становить 176750 грн. зі сплатою 12,5% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.05.2012р. для придбання нерухомого майна незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14.

Крім цього, у якості забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 05.05.2005р. між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір (т.1 а.с.12-14).

Цього ж дня між ОСОБА_11 та відповідачем укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14 (т.1 а.с.18).

Судом встановлено, що на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.3 а.с.103) право приватної власності на незавершене будівництво за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14 зареєстроване за ОСОБА_4

Згідно з копією технічного паспорта на обєкт незавершеного будівництва на житловий будинок №14 на вул.Полуботка, у м.Винники (т.3 а.с.100-102) ступінь будівельної готовності становить 70 відсотків.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14, набутий відповідачем за час шлюбу з позивачем, сторони визнають, що вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом в частині визнання незавершеного будівництвом житлового будинку №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків) спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про збільшення частки позивача у праві власності на незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники, позивач та її представник посилаються на ту обставину, що значна частина кредиту, отриманого на придбання цього майна, поверталася матір'ю позивача, разом з тим, наведене не є тією підставою, яка у відповідності до ст.70 СК України, дає позивачу право на збільшення її частки у спірному майні.

Більше того, в усіх долучених до матеріалів справи копіях квитанцій про сплату кредиту по договору №600/07-062 від 05.05.2005р. (т.1 а.с.20-43, т.2 а.с.2-96) платником вказаний саме ОСОБА_4, а не ОСОБА_6

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.19).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_12 є дитиною-інвалідом, у нього розщілена верхньої губи та твердого піднебіння, рекомендовано оперативне лікування виповнення дефекту верхньої щелепи ауто кісткою в плановому порядку (т.1 а.с.8, т.2 а.с.104, 107).

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими посилання позивача та її представника, як на підставу для збільшення частки позивача на спірне майно, на ту обставину, що з позивачем проживає дитина-інвалід, який переніс кілька важких операцій та надалі потребує постійного лікування та проведення поетапних щелепно-лицьових операцій, оскільки відповідно до ч.3 ст.70 СК України частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, в той час як позивач в судовому засіданні визнала, що кошти на утримання дитини сплачуються відповідачем добровільно, з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів в судовому порядку ОСОБА_2 не зверталася.

Крім цього, як вбачається з долученого позивачем акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) ОСОБА_12 (т.3 а.с.160), загальна вартість робіт (послуг), виконаних (наданих) за період з 16.06.2015р. по 09.12.2015р. становить 1970 грн., разом з тим підтвердження про оплату вказаних послуг позивачем відсутнє, в той час як з долучених відповідачем копій фіскальних чеків вбачається, що в серпні, вересні та грудні 2015р. відповідач перерахував позивачу грошові кошти на утримання сина на загальну суму 4500 грн. (т.3 а.с.151, 152), що більш як вдвічі перевищує витрати на стоматологічні послуги для дитини.

Крім цього, виконання відповідачем свого обовязку щодо утримання спільної дитини підтверджується долученими останнім копіями фіскальних чеків (т.2 а.с.161-166, т.3 а.с.149-152).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач всупереч вищевказаним вимогам ЦПК України не представила суду належних та допустимих доказів наявності обставин, визначених ч.ч.2, 3 ст.70 СУ України, які давали б підстави відступити від засад рівності часток подружжя та збільшити частку позивача на незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

При цьому, оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру частки позивача на спірне майно, тому у відповідності до ч.1 ст.70 СК України слід визначити, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у праві власності на незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків) є рівними, а тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині також підлягають до задоволення.

За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 слід визнати право власності по 1/2 частині незавершеного будівництвом житлового будинку №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2014р. частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4 рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року скасовано і передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зокрема, з тих мотивів, що суд першої інстанції не врахував положення ч. 1 ст. 71 СК України, згідно з якими майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, у зв'язку з чим не з`ясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме, враховуючи ступінь його готовності, чи можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами; при неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Разом з тим, суд не вбачає можливості провести поділ незавершеного будівництвом житлового будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники між сторонами в натурі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим ні ОСОБА_13, ні ОСОБА_4 не зверталися до суду із вимогами про поділ незавершеного будівництвом житлового будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники в натурі.

Крім цього, з наданих в судовому засіданні пояснень, залученої до участі у справі спеціаліста ОСОБА_10 вбачається, що провести поділ незавершеного будівництвом житлового будинку в натурі неможливо. У разі виділу сторонам певної частки майна, технічну можливість доведення до кінця будівництва встановити також неможливо.

Разом з тим, як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.29 Постанови №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», завданням спеціаліста є сприяння суду та особам, які беруть участь у справі, в дослідженні доказів і допомога спеціаліста технічного характеру не замінює висновку експерта, тому в разі, якщо за результатами консультації чи роз'яснень спеціаліста виникнуть обставини, які потребуватимуть дослідження або оцінки, суд може запропонувати сторонам надати докази або заявити клопотання про призначення експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу.

Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови №5 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК повинен роз'яснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії.

Судом в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України неодноразово розяснювалось сторонам право заявити клопотання про проведення експертизи для визначення технічної можливості доведення до кінця будівництва у разі виділу сторонам частки у незавершеному будівництві, однак сторони не скористалися цим правом та наполягали на розгляді справи без проведення такої експертизи. При цьому судом неодноразово розяснювались наслідки неподання таких клопотань, проте сторони наполягали на розгляді справи без проведення такої експертизи.

Крім цього, судом неодноразово розяснювалось сторонам, що право власності на незавершений будівництвом житловий будинок може бути визнано за одним із них з присудженням другому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, однак жодна зі сторін у справі не висловила своєї згоди на це, як і не внесла на депозитний рахунок суду вартості частки другого з подружжя, оскільки ні позивач у первісних позовних вимогах, ні відповідач у зустрічних не ставили вимоги про припинення права іншого на частку у спільному майні.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 15 травня 2015 року у справі за № 6-37 цс 13, виходячи із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України).

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків) спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визначити, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у праві власності на незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків) є рівними.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків).

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків).

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я. Головатий