Справа № 461/9268/14-ц
Провадження №2/461/211/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Государського А.В.

при секретарі Скаб В.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: державний нотаріус Першої Львівської Державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на частку в спадковому майні,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, треті особи: державний нотаріус Першої Львівської Державної нотаріальної контори ОСОБА_7 ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на частку в спадковому майні. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 14.02.2014 року помер його батько ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири №5 в будинку №3 на вул.Каменярів, частини житлового будинку №3а на вул.Каменярів та земельної ділянки площею 0,0060 га у м.Львові, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель за вищевказаною адресою. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено у звязку із наявністю заповіту, складеного 01 березня 2011 року ОСОБА_8 за яким усе вищевказане майно він заповів своєму синові ОСОБА_6. Вважає, що вищевказаний заповіт є недійсним, оскільки батько зловживав спиртними напоями, в червні 2006 року був госпіталізований в 11 відділення КЗ Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, де перебував з 06 по 23 червня 2006 року, а в червні 2009 року у нього діагностовано ракове захворювання-пухлину слизової дна рота та пухлину лівої підщелепної ділянки. Крім того, було проведено оперативне втручання та призначено медикаментозне лікування із застосуванням сильнодіючих знеболюючих препаратів. Незважаючи на наявність онкологічного захворювання та постійну необхідність медикаментозного лікування, батько не переставав вживати алкогольних напоїв. Вважає, що на момент складення заповіту ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій та не міг керувати ними. Просить суд визнати недійсним заповіт від 01.03.2011 року, зареєстрований в реєстрі за №6-401, посвідчений державним нотаріусом Першої ЛДНК ОСОБА_7, визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частки у квартирі №5 в будинку №3 на вул.Каменярів, 1/20 частки у житловому будинку №3 на вул.Каменярів та 1/10 частки земельної ділянки площею 0,0060 га. у м.Львові за вказаною адресою, стягнути з відповідача судовий збір та понесені судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, з мотивів викладених у запереченні, додатково надали пояснення про те, що ОСОБА_6 на момент складення заповіту усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати, а доводи позивача є безпідставними, оскільки батько незважаючи на перенесені операції майже до останніх днів свого життя працював водієм та трактористом. Крім того, заповіт складено заповідачем власноручно і підписаний ним у присутності державного нотаріуса ОСОБА_7, яким було встановлено особу заповідача та перевірено його дієздатність. Просять суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову.

Третя особа Перша ЛДНК в судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.175).

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності третьої особи на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Заслухавши думку позивача та його представника, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2014 року помер ОСОБА_8, про що Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис №80 та видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №347091 (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири за адресою: м.Львів, вул.Каменярів, 3/5, право власності спадкодавця на яку підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №Г-01141 від 08.11.2004 року, видане Розпорядженням Галицької районної адміністрації №1335 від 08.11.2004 року (а.с.12); частина житлового будинку за адресою: м.Львів, вул.Каменярів, 3/5; частина земельної ділянки, загальною площею 0,0060 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану на вул.Каменярів, 3а у м.Львові.

ОСОБА_9 ОСОБА_8 ОСОБА_5 відмовилася від обовязкової участі у спадщині, про що свідчить її заява від 23.05.2015 року адресована Приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за №46 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_8 залишив заповіт від 01.03.2011 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі №6-401 (а.с.119) відповідно до якого спадкодавець ОСОБА_8 заповів спірне майно спадкоємцеві ОСОБА_6.

Висновком судово-психіатричної експертизи №512 від 25.06.2015 року встановлено, що на час складання заповіту 01.03.11 ОСОБА_8 тяжким психічним розладом не страждав, виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наявність онкологічної патології та перенесені операції не спричинили виникнення будь-яких психічних розладів у ОСОБА_8, які б могли вплинути на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період підписання заповіту 01.03.11. Обєктивні дані про прийом ОСОБА_8 знеболюючих препаратів в період підписання заповіту 01.03.11. в досліджуваних матеріалах відсутні. Наявні у ОСОБА_8 психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності не відносяться до тяжкого психічного розладу та не позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період підписання заповіту 01.03.11 (а.с.16-19).

Цей висновок експертизи, проведений у прядку і відповідності до вимог ст.143 ЦПК України, Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, є науково обгрунтованим, узгоджується з доказами у справі, тому суд вважає його належними доказом.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив про те, що він знайомий зі сторонами. З позивачем вони разом навчалися у школі. Він приходив до ОСОБА_9 у 2010 році і йому було відомо про те, що батько ОСОБА_12 - ОСОБА_13 у важкому стані. Догляд за ним здійснювала дружина ОСОБА_9 ОСОБА_4. Про фізичний стан померлого він з ОСОБА_9 не спілкувався, про те йому відомо про конфлікт у родині ОСОБА_8 з приводу нерухомого майна. Крім того, йому відомо про те, що ОСОБА_13 залишив після смерті заповіт, склавши його на імя ОСОБА_6. Детальної характеристики на покійного ОСОБА_6 ОСОБА_13 дати не може.

Свідок ОСОБА_14 повідомив про те, що він працював дільничним і неодноразово прибував на виклики до сімї ОСОБА_6, зокрема з приводу смерті власника квартири на вул.Каменярів, 3/5 у м.Львові та заяви щодо конфлікту між членами сімї у яких виник спір про право власності на неї. Він особисто відбирав пояснення у померлого ОСОБА_13 в процесі чого у нього виникло сумніви щодо адекватності поведінки останнього, оскільки той висловлював суперечливе ставлення до свого сина ОСОБА_12 та його дружини ОСОБА_4, кажучи, що у них є конфлікт, а згодом під час розмови говорив, що усе добре і конфлікту немає.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні повідомив про те, що він знайомий зі сімєю ОСОБА_13, проте у жодних відносинах з ними не перебуває. Коли ОСОБА_9 одружився з ОСОБА_4, він бачив дружину померлого ОСОБА_13 Галину, у якої на тілі були синці. Він чув про те, що ОСОБА_13 застосовував фізичне насильство до своєї дружини. ОСОБА_13 частко конфліктував зі сусідами, безпричинно кричав. Йому не відомо про те, чи зловживав ОСОБА_13 алкогольними напоями.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні повідомила про те, що знайома зі сімєю ОСОБА_6. Покійного ОСОБА_6 ОСОБА_13 знала з 1991 року. Його боялися сусіди, оскільки він неадекватно себе поводив, безпричинно кричав, був агресивний. Від сусідів їй відомо те, що ОСОБА_13 бив свою дружину ОСОБА_5. Вона бачила його у нетверезому стані. Його син ОСОБА_12 постійно знаходився на роботі за кордоном. У 2011 2012 роки ОСОБА_13 хворів і у той період він не завжди впізнавав її. ОСОБА_9 допомагала ОСОБА_13 по господарству. Їй не відомо про те, яким чином померлий ОСОБА_13 хотів роз порядити своїм майном.

Свідок ОСОБА_17 повідомив про те, що з померлим ОСОБА_6 ОСОБА_13 вони разом працювали у ТзОВ «Барком». У них були хороші стосунки. ОСОБА_13 поводив себе спокійно, зважено, не вживав спиртних напоїв на роботу їздив на автомобілі.

Сідок ОСОБА_18 у судовому засіданні надала пояснення про те, що вона є дружиною позивача. Вона здійснювала догляд за померлим ОСОБА_8 ОСОБА_13 ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, інколи його поведінка була неадекватною.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п.18 Постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або

психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що

особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами , визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, даючи юридичну оцінку поясненням, показам свідків та поданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачем не доведено того факту, що на момент складання заповіту ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій, суд дійшов до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 60, 169, 208, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, ст.ст. 203, 225, 1247 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи: державний нотаріус Першої Львівської Державної нотаріальної контори ОСОБА_7 ОСОБА_19 про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на частку в спадковому майні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський