АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/341/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53,54 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Національного університету цивільного захисту України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Придніпровського районного суду з позовом до Національного університету цивільного захисту України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свій позов обґрунтовував тим, що з 18 вересня 2007 року він був прийнятий на роботу до Академії пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля за контрактом. Працював на посаді завідувача кафедри психології в особливих умовах діяльності, а потім на посаді професора, доцента. Останній контракт був укладений 31 травні 2013 року, строком на п'ять років.

Зазначав, що був змушений 19 лютого 2014 року подати заяву про переведення його на посаду доцента за строковим трудовим договором до проведення конкурсу, який відбувся 27 серпня 2014 року.

При цьому, 27 серпня 2014 року його було звільнено з посади, а 20 жовтня 2014 року поновлено на роботі на посаді доцента кафедри психології та педагогіки Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля за строковим трудовим договором до заміщення посади у 2014-2015 навчальному році.

31 серпня 2015 року наказом ректора університету цивільного захисту України №240 його звільнено з посади за ст. 36 п.2 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Заміщення відбулося 01 вересня 2015-2016 навчального року, тобто після звільнення його з посади 31 серпня 2015 року.

Вважає, що таке звільнення є незаконним. Так, вказував, що з ним контракт був укладений до 31 травня 2018 року. При укладенні контракту було дотримано вимоги ч.3 ст. 54 ЗУ «Про освіту», ЗУ «Про вищу освіту», наказу МОН України від 24 грудня 2002 року №744.

Розділ 5 контракту передбачає підстави для внесення змін та доповнень, а також припинення та розірвання контракту. Жодних змін до контракту, укладеного з позивачем, внесено не було.

Запис №24 його трудової книжки свідчить про реорганізацію Академії пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля шляхом приєднання до Національного університету цивільного захисту України.

Вважає, що після реорганізації Академії його контракт продовжував діяти, а тому потрібно було його розривати відповідно до вимог чинного трудового законодавства.

Вказував, що при ознайомленні з наказом про звільнення йому було роз'яснено, що його звільнення пов'язане з тим, що він не подав документи на конкурс на заміщення вакантної посади доцента кафедри психології та педагогіки.

У наказі від 06 липня 2015 року №136 «Про проведення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників», згідно з яким проводився конкурс, зазначено, що він розроблений у відповідності з вимогами наказу МОН України від 24 грудня 2002 року №744 «Про затвердження Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації», де зазначено, що посада, на яку оголошується конкурс, вважається вакантною після звільнення науково-педагогічного працівника на підставах, передбачених законодавством про працю, а також при введенні нової посади до штатного розпису вищого навчального закладу.

Зазначав, що нова посада на кафедрі психології та педагогіки до штатного розпису вищого навчального закладу не вводилась, і він не був звільнений з посади доцента кафедри психології та педагогіки на момент оголошення конкурсу 06 липні 2015 року.

Крім того, ще в 2014 році керівництвом ДСНС України було визнано факт порушення трудового законодавства під час його попереднього звільнення з посади доцента кафедри, що свідчить про упереджене ставлення до нього з боку роботодавця.

Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, остаточно просив суд поновити його на посаді доцента кафедри психології та педагогіки Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля на умовах трудового договору на невизначений строк.

Постановити рішення про поновлення його на роботі як незаконно звільненого працівника, що підлягає до негайного виконання.

Виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував всі фактичні обставини та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким поновити його на посаді доцента кафедри психології та педагогіки факультету цивільного захисту та управління Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України на умовах трудового договору на невизначений строк.

Постановити, що рішення про поновлення його на роботі як незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача ОСОБА_6 про порушення відповідачем його трудових прав при звільненні з посади доцента кафедри інституту, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

З такими висновками суду погоджується і судова колегія, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 24 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час укладення трудового договору (контракту), трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні контракту.

Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9 визначено, що згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП).

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону "Про освіту" педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, зокрема, за контрактом.

Статтею 23 КЗпП визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Можливість укладення контрактної форми трудового договору з педагогічними працівниками встановлено і п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 р. N 744, яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин.

Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на відповідно до заяви ОСОБА_6 від 31 травня 2013 року цього ж дня з ним Академією пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля був укладений трудовий договір у формі контракту №61, згідно якого ОСОБА_6 приймається на посаду професора кафедри психології діяльності в особливих умовах та педагогіки факультету цивільного захисту та забезпечення діяльності на термін з 01 червня 2013 року по 31 травня 2018 року(а.с.42-44).

Наказом від 01 червня 2013 року №2 ОСОБА_6 призначено на вищевказану посаду за контрактом терміном на 5 років, про що було зроблені відповідні записи в трудовій книжці позивача(а.с.45, 7).

На виконання розпорядження КМУ від 13 листопада 2013 року № 896-р «Про реорганізацію Академії пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля», наказом ДСНС України від 09 грудня 2013 року №749 Академію було припинено юридичну особу «Академією пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля», реорганізувавши шляхом приєднання до Національного університету цивільного захисту України та створення на його базі відокремленого структурного підрозділу Черкаського інституту пожежної безпеки ім. Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України(а.с.46-49).

В пункті 9.5 вказаного наказу №749 зазначено, у встановленому законодавством порядку попередити персонал Академії про їх наступне вивільнення, запропонувавши їм роботу в Інституті, повідомити центр зайнятості та профспілковий комітет Академії про можливе їх вивільнення(а.с.48).

Згідно наказу №2 від 10 січня 2014 року, на виконання вказаних розпоряджень та наказу, ОСОБА_6 було попереджено про наступне вивільнення (зміну істотних умов праці) з 25 березня 2014 року(а.с.50).

19 лютого 2014 року ОСОБА_6 подав ректору Національного університету цивільного захисту України заяву, зазначивши, що у зв'язку з проведенням організаційно-штатних заходів, він просить перевести його на посаду доцента кафедри психології та педагогіки факультету цивільного захисту та управління ЧІПБ НУЦЗУ за строковим трудовим договором до проведення конкурсу(а.с.51).

На підставі вказаної вище заяви, 01 квітня 2014р. НУЦЗУ було видано наказ №82, за яким ОСОБА_6, професора кафедри психології, діяльності в особливих умовах та педагогіки факультету цивільного захисту та забезпечення діяльності Академії пожежної безпеки, за його згодою, переведено - на посаду доцента кафедри психології та педагогіки факультету цивільного захисту та управління ЧІПБ НУЦЗУ, за строковим трудовим договором, до проведення конкурсу(а.с.52).

05 серпня 2014 року подав заяву про допуск його до участі у конкурсі на заміщення посади доцента вище вказаної кафедри. Із заяви вбачається, що з порядком обрання та прийняття на роботу, а також професійно-кваліфікаційними вимогами до посади він ознайомлений і, як вбачається з резолюції на заяві, він був допущений до участі у конкурсі за даними протоколу №1 від 23 серпня 2014 року (а.с. 53).

Відповідно до витягу з наказу № 223 від 27 серпня 2014 року ОСОБА_6 звільнено на підставі ст.36 ч.2 КЗпП (закінчення строку трудового договору) на підставі листа ЧІПБ від 27 серпня 2014 року № 3/1-1380 та витягу з протоколу вченої ради інституту від 27 серпня 2014 року №5 (а.с.54).

Згідно листа Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 16 жовтня 2014 року №02-14467/285, перевіркою встановлено, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_6, було встановлено факт порушення трудового законодавства під час його звільнення з посади доцента кафедри (незаконне звільнення з роботи у зв'язку з перебуванням у щорічній відпустці), а тому прийнято рішення про поновлення його на займаній посаді в установленому законом порядку(а.с.22).

Відповідно до витягу з наказу НУЦЗУ № 312 від 20 жовтня 2014 року, відмінено п.18 наказу від 27 серпня 2014 року № 223 о/с в частині звільнення ОСОБА_6 з посади доцента кафедри у зв'язку з виявленими порушеннями трудового законодавства України при звільненні. Зазначено, що слід вважати, що ОСОБА_6 з 27 серпня 2014 року продовжує працювати в займаній посаді за строковим трудовим договором до проведення конкурсного заміщення посади у поточному навчальному 2014/2015 році. Виплачено йому середню зарплату за час вимушеного прогулу з 28 серпня 2014 року по 19 жовтня 2014 року і допущено до виконання посадових обов'язків з 20 жовтня 2014 року (а.с. 55).

Відповідно до витягу з наказу від 06 липня 2015 року №136, оголошено конкурс на заміщення посад науково-педегогічних працівників Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, зокрема, доцента кафедри психології та педагогіки(а.с.12).

В газеті Черкаський край за 08 липня 2015 року міститься оголошення Національного університету цивільного захисту України про оголошення конкурсу на заміщення посад Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля НУЦЗУ, зокрема, на посаду доцента кафедри психології та педагогіки (а.с.66).

За положеннями ч.3 ст. 54 Закону України «Про освіту», педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно п.2 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затверджене МОН України 24 грудня 2002 року №744, яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин, конкурс на заміщення вакантної посади оголошується керівником вищого навчального закладу, про що видається наказ.

Оголошення про проведення конкурсу, терміни й умови його проведення публікуються в засобах масової інформації.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 55 Закон України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року, під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

В окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році.

Слід зазначити, що за загальновідомими обставинами, навчальний рік починається з 01 вересня поточного року і визначається 2013/2014 навчальний рік, 2014/2015 навчальний рік і т.д.

Встановлено, що ОСОБА_6 заяви на участь в конкурсі на заміщення посад науково-педагогічних працівників в 2015 році не подовав та участі не приймав.

Дана обставина підтверджується листом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 24 вересня 2015 року № 03-14160/07, де зазначено, що в установлений умовами конкурсу термін позивач не подав заяву на участь у конкурсному заміщенні посад науково-педагогічних працівників, тому його кандидатура не розглядалась конкурсною комісією та на розгляд Вченої ради Інституту не виносилась. У зв'язку із обранням на цю посаду іншої особи, яка брала участь у конкурсі, ОСОБА_6 було звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Також в листі зазначено, що інформацію про проведення конкурсу в липні-серпні 2015 року до ОСОБА_6 було доведено під час засідання кафедри 22 червня 2015 року, на якому позивач був присутнім (а.с.56-58).

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Попередня згода виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник потрібна у випадку розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу(ч.1 ст.43 КЗпП України).

Відповідно до наказу № 240 від 31 серпня 2015 року ОСОБА_6 був звільнений з посади на підставі п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України за закінченням строку трудового договору, про що зазначено у наказі № 312 від 20 жовтня 2014 року(а.с.11).

ОСОБА_6 з 01 вересня 2015р. зареєстрований як безробітний в Черкаському міському центрі зайнятості і отримує відповідну допомогу, що вбачається з довідки від 23 листопада 2015 року №6443-03-19(а.с.62).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при звільненні ОСОБА_6 НУЦЗУ чинне законодавство не було порушене.

Доводи апелянта про те, що він був незаконно звільнений з посади за наказом №240 від 31.08.15р., оскільки новий термін сторони не погодили, його посада є штатною, характер роботи чи її умови не передбачають строковості трудового договору, законодавством не вказано обов'язковості укладення строкового трудового договору, відповідач видав два накази про трудовий договір з ним на визначений строк, тому є підстави визнати трудові відносини між ним та відповідачем безстроковими починаючи з 20 жовтня 2014 року не заслуговують на увагу, оскільки як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначив, що до часу подачі даного позову до суду, він не звертався до керівництва чи адміністрації НУЦЗУ з приводу роз'яснення чи незгоди з формулюванням підстав/причин поновлення його на посаді за наказом від 20 жовтня 2014 року № 312, зокрема, - в частині строку трудового договору, умов тощо.

Крім того, ні наказ про оголошення конкурсу від 06 липня 2015 року №136, ні результати його проведення ОСОБА_6 теж оскаржені не були.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстави для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду немає, оскільки воно постановлено правильно, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Національного університету цивільного захисту України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :