Єдиний унікальний номер 741/1140/16
Провадження № 2/741/466/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 28 вересня 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.

та позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с. Лихачів в особі Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, на яку видано державний акт серії НОМЕР_2. Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина (матір позивача) ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Вона (позивач) спадщину після смерті матері прийняла, але не може отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на спадкову земельну ділянку в зв'язку з тим, що державний акт виданий на ім'я ОСОБА_2 після його смерті.

ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,048 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на яку 10 листопада 2004 року на ім'я ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, які зазначені в уточненій позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада проти позову не заперечує, просив справу розглядати без участі їх представника.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти.

Суд розглядає справу у відсутності представників Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області та відділу Держгеокадастру у Носівському районі Чернігівської області, за наявними у справі доказами.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за життя набув право власності на земельні ділянки площами 1,0996 га (кадастровий номер НОМЕР_4) та 1,9484 га (кадастровий номер НОМЕР_3) із земель колишнього КСП «Маяк», які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с. 15) та повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 5 серпня 2016 року (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, спадкові відносини після смерті ОСОБА_2 регулюються ЦК України.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В судовому засіданні встановлено, що 26 листопада 1998 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповів ОСОБА_1, що підтверджується його копією (а.с. 10) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 28 вересня 2016 року (а.с. 37).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28 вересня 2016 року (а.с. 38) вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України (в редакції, що діяла з 1 січня 2004 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції, що діяла з 1 січня 2004 року) встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України (в редакції, що діяла з 1 січня 2004 року), якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не подавала до нотаріальної контори заяву про приянття спадщини після смерті ОСОБА_2, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину після його смерті.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1. Разом з ним була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_3, що підтверджується копією довідки виконкому Лихачівської сільської ради № 351 від 27 липня 2016 року (а.с. 14) та копією свідоцтва про одруження (а.с. 13).

Таким чином, ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 та успадкувала належні йому земельні ділянки, на які було видано державний акт серії НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не зареєструвала за собою право власності на земельні ділянки, успадковані нею після смерті чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

В судовому засіданні встановлено, що 1 лютого 2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_1, що підтверджується його копією (а.с. 9).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20 вересня 2016 року (а.с. 30) вбачається, що заповіт ОСОБА_3 чинний, а тому спадкування після її смерті здійснюється за цим заповітом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, що підтверджується копією спадкової справи № 291/2010 (а.с. 33-36).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову земельну ділянку в зв'язку з тим, що державний акт серії НОМЕР_2 виготовлений у порушення вимог ст. 25 ЦК України, тобто виданий на ім'я ОСОБА_2 після його смерті, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1383/02-31 від 19 липня 2016 року (а.с. 16).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1223, 1261, 1268, 1275 ЦК України, п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку загальною площею 3,048 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лихачівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на яку 10 листопада 2004 року на ім'я ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем та третьою особою в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В.Киреєв