Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/8214/15 головуючий у 1 інстанції Нікітенко Н.П.
провадження № 22-ц/778/1515/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та визнання договору частково недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та визнання договору частково недійсним.

В обґрунтування позову зазначивши, що 12.12.2006 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір № zре0GК50180341, відповідно до умов якого банком надано кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 16 800,00 дол. США та для сплати страхових платежів у розмірі 2 800,00 дол. США.

Згідно пункту 2.2.7. зазначеного договору: "Під оформленням договорів застави/іпотеки/ поручительства належним чином сторони розуміють: письмове узгодження з банком договорів страхування, у т.ч. вибір страхувальника, переліку страхових ризиків, що підлягають страхуванню, пред'явлення банку підписаних страхувальником договорів страхування й документів, які підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим узгодженням банку є віза вповноваженого представника банку на договорах страхування".

23.02.2007 року нею отримано від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» лист від №20.1.3.2/6- 811/5757, в якому зазначено, що всі права вимоги за кредитними документами відступлені ПриватБанком компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс», яка внаслідок відступлення є єдиним власником усіх прав вимоги за кредитними документами.

В подальшому - 14.12.2010 року, нею було отримано лист за вих. №, в якому зазначено, що кредитором та заставодержателем є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також в цьому листі зазначено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перераховано на користь СК ЗАО "Страхова компанія "ИНЕОССТРАХ" страхові внески у сумі 88,91 доларів США.

Зважаючи на те, що з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано суперечливу інформацію, а також враховуючи, що від працівників ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало відомо, що ПриватБанком не перерахувалися на користь СК ЗАО "Страхова компанія "ИНГОССТРАХ" страхові внески у сумі 88,91 доларів США, вона була змушена вимагати надання доказів щодо існування у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» права вимоги та доказів оплати страхових внесків. Такі докази їй надані не були.

У зв'язку з зазначеним, позивач просила суд визнати дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» протиправними та визнати недійсним пункт 2.2.7. кредитного договору № zре0GК50180341 від 12.12.2006 року, який регулює сплату страхових внесків за договором.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду.

Як вбачається із матерів справи, що 12.12.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № zре0GК50180341, відповідно до умов якого банком надано позивачу кредитні кошти на строк до 11.12.2026 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 16800,00 дол. США на придбання квартири за 14000,00 дол. США та для сплати страхових платежів у розмірі 2800,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно виписки по рахунку вбачається, що банк кожного року перераховував страховий платіж Страховій компанії, згідно умов договору, не зважаючи на те, що право вимоги було відступлено «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс», адже саме в банку обслуговується рахунок для погашення заборгованості за договором, і тому всі перерахування здійснювались через рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто усі умови договору, в тому числі і по розрахункам зі страховою компанією, також дотримує Приват Банк.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку проте, що умовами договору було передбачено, яка сума коштів повинна була перераховуватись страховій компанії, та позивач не надав жодного належного та допустимого доказу порушення відповідачем умов договору та підстав для визнання договору частково або повністю недійсним.

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства.

При укладенні кредитного договору позичальнику було надано всю необхідну інформацію, про що свідчить власноручний підпис позичальника у кредитній угоді.

Відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору № zре0GК50180341 від 12.12.2006 року позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно п. 1.3 договору застави, іпотеки, поруки й т. ін., для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, договір страхування заставного майна і договір особистого страхування позичальника.

У випадку не подання позичальником банку підтверджуючого документа про оплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договором страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3 даного договору.

Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу.

Таким чином, позивачем та відповідачем погоджено порядок та умови сплати страхових платежів.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За положеннями ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позивачу кредитні кошти у сумі 16 800,00 дол. США, що не заперечується і позивачем.

Позивач також прийняла та виконує умови договору.

З кредитного договору, вбачається, що сторони при його підписанні домовилися про предмет договору, свої права та обов'язки, щодо відповідальності, ціни, строку дії та інших умов. Договір підписано сторонами та прийнято до виконання, тобто він с таким, що має реальні правові наслідки.

Крім того, договір відповідає іншим вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. До матеріалів справи не надано доказів того, що особи, які уклали договір не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, їх волевиявлення у момент підписання договору не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, тощо.

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги проте, що позивач надав суперечливу інформацію щодо умов страхування не відповідає тексту кредитного договору.

Посилання ОСОБА_2 проте, що банком ігнорувалися заяви про отримання доказів на сплату страхових виплат не приймаються колегією судів, оскільки питання недійсності договору вирішується на час укладання договору , ані на час його виконання.

Доводи апеляційної скарги проте, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув також ніяким чином не може тягнути недійсність кредитного договору, оскільки питання недійсності договору вирішується на час укладання договору.

Доводи апеляційної скарги проте, що іпотечний договір має негативні наслідки, створює істотну напругу в суспільстві виходить за межі позовних вимог не є адекватним способом захисту заявлених позивачем вимог про визнання дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» протиправними щодо повернення 88,91 доларів США та визнання недійсним пункт 2.2.7. кредитного договору № zре0GК50180341 від 12.12.2006 року, який регулює сплату страхових внесків за договором.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із апеляційної скарги вбачається, що її доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2015 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: