Провадження № 2/760/944/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Демидовської А.І.,

при секретарі Шевченко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на вивіз дитини за кордон,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просила дозволити виготовити паспорт гормадянина України для виїзду за кордон, особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, та тимчасові поїздки за кордон неповнолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. витрат на правову допомогу та 487 грн. 20 коп. судових витрат.

Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірвано рішенням Нововолинського міськрайонного суду Волинської області. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем. Відповідач відмовляється в добровільному порядку надати нотаріально завірену заяву на дозвіл виїзду доньки за кордон. Позивач з метою відпочинку, розширення кругозору дитини, ознайомлення з культурою інших народів має намір разом з донькою відвідувати ОСОБА_5 та інші країни.

У позивача з відповідачем склалися напружені стосунки, в наслідок чого вона позбавлена можливості вільного виїзду з донькою за кордон, оскільки це потребує отримання попереднього дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон у батька дитини. Вона неодноразово просила відповідача надати таку згоду, але відповідач відмовляв їй без будь-яких обґрунтувань та пояснень. На її письмові звернення відповідач не відповідає. Та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини, ща кордон разом з матір'ю ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2. Дозволити без згоди батька ОСОБА_2, виготовити проїзний документ для виїзду дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з викладених в позові підстав та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, до суду надав письмове заперечення у якому вказує проте, що донька проживає разом з бабусею у місті Нововолинському Волинської області. Позивачка не надала жодних підстав з яких вбачалося, що дитині необхідні поїздки до ОСОБА_5 або інших країн, також не вказано до якої саме країни проситься надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини та терміни такої поїздки. Позивачка виклала свої позовні вимоги в такому не конкретизованому змісті для того, щоб вивести дитину за кордон для довгострокового проживання. Просив суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до положення ч. 1 ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2009 року.

27 жовтня 2011 року рішенням Нововолинського міськрайонного суду Волинської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 10-11)

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Нововолинського міськрайонного суду Волинської області про розірвання шлюбу встановлено, що спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, в результаті чого сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства з грудня 2010 року, після розірвання шлюбу донька проживає з матір'ю.

Позивач зазначає, що між нею та відповідачем склалися напружені стосунки, однак, вона неодноразово зверталася до відповідача з зверненнями з проханням про надання нотаріально посвідченої заяви та тимчасову поїздку за кордон дитини, але відповіді на вказані прохання від відповідача не надійшло.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 313 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Відповідно до ч. 2 cт. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідач в свої запереченнях зазначив проте, що донька проживає разом з бабусею у місті Нововолинському Волинської області. Позивачка не надала жодних підстав з яких вбачалося, що дитині необхідні поїздки до ОСОБА_5 або інших країн, також не вказано до якої саме країни проситься надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини та терміни такої поїздки. Позивачка виклала свої позовні вимоги в такому не конкретизованому змісті для того, щоб вивести дитину за кордон для довгострокового проживання. Також зазначив, що законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду за кордон за згодою, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства.

Відповідно до конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, суперечить принципам сімейного законодавства.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам закону.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про безпідставність та передчасність звернення позивачки у частині позову, щодо надання дозволу на тимчасові поїздки за кордон неповнолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, оскільки предмет спору носить загальний характер, вирішення спору на майбутнє.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, Правилами оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004 р. № 380, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 64, 208,212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на вивіз дитини за кордон - задовольнити частково.

Надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. витрат на правову допомогу та 487 грн. 20 коп. судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А.І. Демидовська