Справа № 161/4370/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/1452/16 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я. ,

суддів - Подолюк В.А., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Черняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду із-за порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності, а відповідачем, в свою чергу, заявлено клопотання про застосування такого строку, у зв'язку із чим суд відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Дослідивши обставини справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, і дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав правильну правову оцінку, що 31 жовтня 2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредитну картку зі строком дії до 10/09 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 1700 доларів США. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом (а.с.8-14).

Також умовами договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (стаття 510 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Пунктом 3.13 Умов і правил надання банківських послуг у випадку, які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору, якщо по закінченні строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк, вказаний в п.1 даної угоди. Строк вкладу продовжується неодноразово без заявки клієнта в банк. При цьому відрахування нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попе5реднього строку вкладу.

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом дванадцяти місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же строк.

Згідно п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Із наявного у справі розрахунку вбачається, що позичальник не виконувала взяті на себе зобов'язання належним чином і станом на 29.02.2016 року заборгованість по кредиту становила 3000,04 дол. США. На прострочену заборгованість позивачем нараховані відсотки (за період з 28.02.2013 по 29.02.2016 року) у розмірі 2192,03 дол. США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.02.2016 року складає 59294,41 грн. (а. с. 5,6).

В судовому засіданні також встановлено, що відповідачем було здійснено останнє погашення відсотків за кредитним договором 01 квітня 2009 року. Дана обставина позивачем не спростована.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 07.09.2009 року зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із письмовою заявою про припинення дії вищевказаного кредитного договору.(а.с.28).

Як зазначалось вище, сторони встановили (п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг) як строк дії договору - 12 місяців з моменту його підписання та порядок його пролонгації, так і строк дії картки (п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою) - картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідно до визначеного в заяві порядку проведення повернення кредитних коштів таке повернення може здійснюватись шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг користування платіжною карткою, які є складовою вищезазначеного кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Починаючи з квітня 2009 року будь-якого погашення відповідачем кредиту не здійснювалось. Моментом закінчення дії договору є закінчення дії картки - 31 жовтня 2009 року. Таким чином, моментом виникнення заборгованості слід вважати саме цю дату і з цього часу у банку виникло право на пред'явлення позову. У той же час з вимогами про повернення заборгованості за кредитом банк звернувся до позичальника лише 04 квітня 2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 статті 264 ЦК України).

В суді першої інстанції позивачем не надано доказів, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи, застосувавши ті норми права, які підлягали до застосування, прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства та обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції і суд дав їм правильну юридичну оцінку, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: