Справа № 140/841/15-ц Провадження № 22-ц/772/205/2016Головуючий в суді першої інстанції Слободяник Т. В.
Категорія 20 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Медяного В.М.,

суддів : Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.,

при секретарі : Агеєвій Г.А.,

за участю прокурора: Ярмощука В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу Державної виконавчої служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на автомобіль та виключення його з опису,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області, Вінницької митниці Державної фіскальної служби на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, відділу Державної виконавчої служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на автомобіль та виключення його з опису.

Посилається на те, що 12.07.2008 року він придбав у ОСОБА_3 автомобіль «CITROEN JUMPY» 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 за 60 000 гривень, а ОСОБА_3 в свою чергу написав йому власноручно розписку про отримання грошових коштів та надав нотаріально посвідчену довіреність від 12.07.2008 року на його ім'я і ОСОБА_4 про надання їм права розпоряджатися належним йому на підставі технічного паспорта автомобілем. На той час ОСОБА_3 не мав можливості зняти автомобіль з реєстрації і оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Також протягом семи років ОСОБА_3 так і не виявив бажання зняти автомобіль з реєстрації, у зв'язку з чим, позивач вимушений використовувати транспортний засіб за довіреністю.

Проте, 22.03.2015 року під час керування зазначеним транспортним засобом ОСОБА_2 був зупинений працівниками взводу ДПС з підстав розшуку вказаного автомобіля, у зв'язку з чим, 23.03.2015 року було складено акт опису й арешту майна, згідно якого спірний автомобіль було передано йому на відповідальне зберігання.

Тому, з метою реалізації свого права власності на транспортний засіб, позивач просив визнати укладений між ним та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу дійсним, визнати за ним право власності на автомобіль та виключити його з-під арешту, оскільки, він як покупець виконав свої обов'язки - отримав товар і сплатив за нього грошові кошти, а продавець передав йому товар у власність.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля «CITROEN JUMPY» 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що мав місце 12.07.2008 року.

Визнано за ОСОБА_2, 1976 року народження право власності на автомобіль «CITROEN JUMPY», 2003 року випуску, об'єм двигуна V=1868, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1 зареєстрованого Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 05.06.2008 року згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та виключено зазначений транспортний засіб з акту опису та арешту майна складеного 25.03.2014 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Немирівського районного управління юстиції Вінницької області при примусовому виконанні постанови № 127/21462/2014-п виданої 30.10.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області (а.с.25-30).

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області діючи в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області, Вінницької митниці Державної фіскальної служби просить рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю відмовити.

Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, а також зачіпає державні інтереси у фінансово-економічній сфері, оскільки внаслідок його ухвалення до дохідної частини бюджету не надійшли передбачені законом кошти у вигляді обов'язкових платежів. Крім того, постановою апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні митного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483МК України та накладено штраф в розмірі 100% вартості безпосереднього предмета порушення митних правил автомобіля «CITROEN JUMPY», що становить 20 341, 66 гривень.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, представників Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області та Вінницької митниці Державної фіскальної служби, а також позивача у справі, що з'явилися до суду, вивчивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, а тому колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду .

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «CITROEN JUMPY» 2003 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_3 05.06.2008 року.

Будучи власником транспортного засобу, ОСОБА_3 уповноважив своєю довіреністю від 12.07.2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розпоряджатися (продавати, обміняти, здати в оренду) належним йому згідно технічного паспорту автомобіль і Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 05.06.2008 року. За таку передачу транспортного засобу ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60000 гривень, про що написав розписку.

Місцевий суд виходив з того, що здійснюючи ці дії, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було проведено договір купівлі-продажу, що відповідає вимогам ст.655 ЦК України.

Однак, як сторони договору купівлі-продажу не посвідчили договір нотаріально, як того вимагає закон, то такий договір є нікчемним, а саме хоч товар переданий продавцем покупцеві, однак, даний товар - транспортний засіб потребує реєстрації вже за покупцем, а він зареєстрований за попереднім власником.

Стаття 220 ч.2 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, це підтверджено письмово, відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним і наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом згідно ст.328 ЦК України.

ОСОБА_2, вважаючи себе фактичним власником транспортного засобу, пред'явив позов про визнання права власності на автомобіль щоб зареєструвати його на себе відповідно до ст.392 ЦК України.

Судом встановлено, що згідно довіреності, розписки ОСОБА_3 передав автомобіль ОСОБА_2 12.07.2008 року.

З акту опису й арешту майна від 25.03.2015 року, складеного державним виконавцем Галаченком В.І. ДВС Немирівського РУЮ слідує, що арешти накладено постановою № 127/21462/2014-п виданою 30.10.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 штрафу, тобто з різницею у шість років з часу передачі автомобіля до часу його арешту.

Транспортний засіб переданий на зберігання ОСОБА_2, в користуванні якого знаходився протягом шести років та знаходиться на території Немирівського району.

Згідно ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що майно, на яке накладено арешт, належить особі, а не боржникові, то ця особа може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та виключення з-під арешту.

Тому на підставі досліджених доказів, суд першої інстанції вважав, що є підстави для визнання дійсним договір купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, визнання права власності за ОСОБА_2 на автомобіль «CITROEN JUMPY» 2003 року випуску, як такого, що не належав вже боржникові на час накладення арешту та виключити цей транспортний засіб з-під арешту.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши такі обставини, невірно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права, прийшов до неправильного та до не обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Обґрунтовуючи правові підстави заявленого позову, ОСОБА_2 просив суд захистити порушене право в спосіб визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 12 липня 2008 року з тих підстав, що фактично оплатний правочин а саме: купівля-продаж автомобіля, який був оформлений розпискою та довіреністю, відбувся й визнати у зв'язку з цим за ним право власності на спірний автомобіль, виключити його з опису.

Частиною 3 статті 244 ЦК України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 638 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов'язується передати майно / товар/ у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно / товар/ і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.5 ст.656 ЦК України особливості договору купівлі - продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

На підставі ст.34 Закону України «Про дорожній рух», реєстрація, перереєстрація зняття з обліку транспортних засобів здійснюється згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 р. «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок».

Відповідно до п.1 вищевказаних Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів. У п.2 Правил зазначено, що вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів.

Відповідно до п. 4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно з п. 44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та залишається зареєстрованим за ОСОБА_3 Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

До вчинення цих дій ОСОБА_3 не мав права відчужувати спірний автомобіль, а позивач його купувати.

Відповідно до п.8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком N 1 до цих Правил, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою КМ від 19.04.93 р. №283.

Згідно з п.9 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ані розписка, ані довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, то отримання грошових коштів за продаж автомобіля за розпискою та видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано. Оскільки, позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на спірний автомобіль, то він не набув й права на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту та виключення майна з опису, оскільки таким правом наділений тільки власник такого майна (п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року №6 із змінами).

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, тому залишатись в силі не може та підлягає скасуванню відповідно до вимог п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що Прокуратурою Вінницької області понесені судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1 357,73 гривень.

Також згідно наданого позивачем ОСОБА_2 копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 Серія НОМЕР_5 вбачається, що він є інвалідом 2 групи загальне захворювання.

Оскільки встановлено, що позивача ОСОБА_2 звільнено від оплати судових витрат, тому колегія суддів вважає, що судові витрати, понесені Прокуратурою Вінницької області за подання апеляційної скарги в розмірі 1 357,73 гривень слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області, Вінницької митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу Державної виконавчої служби Немирівського районного управління юстиції у Вінницькій області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на автомобіль та виключення його з опису - відмовити.

Понесені Прокуратурою Вінницької області судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1 357,73 гривень компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :підпис. В.М. Медяний

Судді :підписи. В.В. Жданкін

О.В. Ковальчук

Згідно з оригіналом.

Суддя :