АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/631/15-ц 22-ц/774/133/К/16
Провадження № 22ц/774/133/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 216/631/15-ц інстанції - Філатов К.Б.
Категорія №27 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Л.В. Михайлів,

із секретарем - Масловою К.В.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Універсал Банк" до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк" (далі - Банк) звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_3, в якому просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 81 619,70 грн. та судові втрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно умов договору № BL7397/1, укладеного 21 квітня 2010 року між Закритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Універсал Банк" та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 70 335, 41 грн. з метою погашення заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором № BL 7397 від 25 липня 2008 року, з кінцевим терміном повернення до 01 січня 2017 року. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 21 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та Банком укладено договір поруки № BL7397/1. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 06 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 81 619,70 грн., з яких: 68 743,01 грн. - заборгованість за кредитом, 11 745,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 130,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за підвищеною ставкою.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2015 року позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі. Стягуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 81 619,70 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогувід 03 вересня 2015 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд зазначеного заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд належним чином не повідомив його про час та дату слухання справи та ухвалив рішення за його відсутності, чим позбавив його можливості надати докази та заперечення проти позову. Крім того, вважає, що судом не враховано, що порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора, Крім того, зазначає, що заборгованість за вказаним кредитним договором уже достроково стягнута з боржника ОСОБА_4, та вважає, що цим рішенням змінено умови договору. При цьому кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не було пред'явлено вимоги до нього як поручителя.

У письмових запереченнях Банк просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 квітня 2010 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та третьою особою ОСОБА_4 укладено кредитний договір № BL7397/1, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 70 335, 41 грн. шляхом банківського переказу коштів на поточний рахунок позичальника з терміном повернення до 01 січня 2017 року. Цільовим використанням (метою) кредиту є погашення заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором № BL 7397 від 25 липня 2008 року (а.с. 10-17).

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище договором 21 квітня 2010 року між відповідачем ОСОБА_3 та Банком укладено договір поруки № BL7397/1, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати за невиконання Позичальником усіх її зобов'язань за кредитним договором (а.с.18-19).

У зв'язку із неналежним виконанням боржником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № BL7397/1 від 21 квітня 2010 року, станом на 06 червня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 81 619,70 грн., з яких: 68 743,01 грн. - заборгованість за кредитом, 11 745,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 130,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за підвищеною ставкою (а.с. 7, 8-9 - виписка з особистого рахунку, розрахунок заборгованості).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з наступних підстав.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 та частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частин позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 4 ст. 559 ЦК встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, вставленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі 6-616 цс15, роз'яснено, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України, днем настання виконання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу наданого банком у вимозі строку для добровільного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Крім того, з огляду на положення статті 559 ЦК України, під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми.

При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 03 лютого 2016 року (справа №6-1599цс15) і, відповідно до положень ст.214, 360-7 ЦПК Україну, він ж має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах за результатами розгляду цивільних справ з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини першої ст. 355 ЦПК України по справах такої категорії, а саме, №6-125цс14, №6-32цс14, № 6-6цс 14, №6-616цс15, у разі, коли договором передбачено обов`язок повернути позику частинами, прострочення повернення чергової частини боргу дає підстави позикодавцю вимагати повернення повністю частини боргу, яка залишилась. Пред"явлення вимоги про повернення боргу достроково свідчить про зміну строку виконання основного зобов`язання, тобто, вимоги позикодавця до поручителя мають бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку і кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами такого строку, оскільки із закінченням строку, припинилося матеріальне право.

Як убачається із матеріалів справи, договором поруки № BL7397/1 від 21 квітня 2010 року, укладеним між сторонами, не визначено строк, у розумінні ст. 251, 52 ЦК України після закінчення якого порука припиняється, у той же час п.4.2 цього договору встановлено, що договір діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором .

Проте, п. 1.2 договору поруки передбачено, що термін виконання основного зобов`язання - не пізніше 01 січня 2017 року, якщо умовами Основного договору не буде застосовано іншого терміну виконання такого зобов`язання.

Розділом 6 Кредитного договору передбачено право Банку у разі настання певних обставин змінити строк повернення кредиту - визнати термін повернення кредиту таким, що настав.

Виходячи з умов договору та у зв"язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, позивач по справі обрав спосіб захисту своїх порушених прав у відповідності до положень частини 2 ст. 1050 ЦК України та Розділу 6 Кредитного договору.

28 листопада 2013 року Банком на адресу ОСОБА_3 надіслано вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (протягом 31 календарного дня з дня одержання вказаного повідомлення повернути усю суму кредиту що залишилась, з нарахованими відсотками, яка отримана відповідачем 02 грудня 2013 року (а.с. 28, 29-30) .

Відповідно до змісту листа - вимоги Банку такий строк настав саме з дати отримання відповідачем зазначеної вимоги, тобто - 02 грудня 2013 року. Отже, з врахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України Банк мав право пред`явити до ОСОБА_3 вимогу про виконання порушеного зобов`язання ОСОБА_4 тільки до 02 серпня 2014 року.

При цьому Банк звернувся з даним позовом до суду 06 лютого 2015 року, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог Банку до поручителя ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд не врахував вищевикладене та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_3, як з поручителя, заборгованості за кредитним договором № BL 7397 від 25 липня 2008 року, залишивши поза увагою той факт, що Банком змінено строк виконання основного зобов`язання у зв'язку із пред`явленнням вимоги про повернення боргу достроково, однак не заявлено вимоги до поручителя в межах шести місяців від дня настання цього строку, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання договору поруки.

У зв'язку із викладеним колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв'язку з припинення зобов'язань за договором поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, пп. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Універсал Банк" до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В. Михайлів