Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 409/447/15-ц
Провадження № 22ц/782/525/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Авалян Н.М., Стахової Н.В.

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 на рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 08.06.2016року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про відновлення на роботі,

встановила:

У грудні 2015року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про відновлення на роботі, посилаючись на те, що відповідно до наказу №102о/с від 05.05.2014року Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 його звільнено з посади доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих ЛДУВС на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Не погодившись із звільненням, він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. Рішенням Білокуракінського районного суду Луганської області від 14.04.2015року позовні вимоги залишені без задоволення. Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015року рішення суду першої інстанції скасовано і частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, якого поновлено на роботі в Луганському державному університеті внутрішніх справ імені ОСОБА_2 в якості доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих ЛДУВС з 05.05.2014року. Рішення в частині поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць з 05.05.2014року до 04.06.2014року в сумі 4953,72грн. допущено до негайного виконання. Рішення апеляційного суду була виконано 29.10.2015року, тому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 04.09.2015року по 29.10.2015року.

Рішенням Білокуракінсьуого районного суду від 08.06.2016року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені: суд стягнув з Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 на користь позивача середній заробіток у розмірі 9 446грн.81коп. за час затримки виконання рішення апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015року в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих у період з 04.09.2015р по 29.10.2015р.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.213, ст.214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч.1,ч.3 ст.303 ЦПК України,- під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що рішенням Білокуракінського районного суду Луганської області від 14.04.2015року позовні вимоги ОСОБА_3 про поновлення на роботі на посаді доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після його звільнення відповідно до наказу №102о/с від 05.05.2014року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України залишені без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015року рішення суду першої інстанції скасовано і частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3, якого поновлено на роботі в Луганському державному університеті внутрішніх справ імені ОСОБА_2 в якості доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих ЛДУВС з 05.05.2014року. Рішення в частині поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць з 05.05.2014року до 04.06.2014року в сумі 4953,72грн. допущено до негайного виконання. Рішення апеляційного суду була виконано 29.10.2015року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з вимог ст.236 КЗпП України. Крім того, суд зазначив, що хоча рішення апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015року і скасовано ухвалою ВССУ від 17.02.2016р., але ж воно було чинним в період з 04.09.2015року по 29.10.2015року і його не було виконано, позивачу не сплачено середній заробіток.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи з вище наведеної норми, право вимагати виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі має працівник, якого незаконно звільнено.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016року, яка є остаточною, встановила законність звільнення ОСОБА_3, у звязку з чим і було скасовано рішення апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015року та залишено без змін рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 14.04.2015року, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На час звернення ОСОБА_3 до суду у грудні 2015року рішення апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015року було чинним, але на час постановлення рішення по справі воно було скасоване, а тому вважати період з 04.09.2015р по 29.10.2015р. вимушеним прогулом в сенсі ст.236 КЗпП України немає підстав.

Таким чином, оскільки звільнення ОСОБА_3 є законним, то і підстави для стягнення середнього заробітку відсутні.

Крім цього, судова колегія зауважує, що відповідно до вимог ст.236 КЗпП України постановлюється ухвала про виплату середнього заробітку, суд же ухвалив рішення, що не відповідає зазначеному закону.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судом вирішується питання про розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про стягнення середньої заробітної плати і поновлення на роботі, то судовий збір за подання апеляційної скарги не підлягає стягненню з ОСОБА_3, він може бути стягнутий з держави.

Виходячи з вище викладеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309,316 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білокуракінського районного суду Луганської області від 08.06.2016року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про відновлення на роботі

Стягнути на користь Луганського державного університету внутрішніх справ імені ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 606,32грн.

Рішення набирає чинності негайно та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: