Номер провадження 2/289/574/16
Справа № 289/813/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2016 м .Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого Свінцицький Л. В.

при секретарі Глущенко Я.В.,

з участю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Радомишльського районного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Радомишльської міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому зазначили, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло. Також співвласником даної квартири був і ОСОБА_3 який помер 17.11.2015 року. При житті ОСОБА_3 право власності на квартиру належним чином не оформив, тому позивачі просять визнати за ними право власності на 1/3 частину спірної квартири та 1/6 спірної квартири за набувальною давністю.

Позивачі в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без участі їх представника.

Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 09.02.1999 року. Співвласник квартири ОСОБА_3 помер 17.11.2015 року. При житті ОСОБА_3 право власності на квартиру належним чином не оформив. Позивачі мають право вимагати визнання за ними права власності на свою частку у спільному майні.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як розяснив Пленум Веховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги»

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 328 ЦК Українипередбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або на незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, надуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Віткритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України позивач має довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у неї відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положеньстатей15,16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

За правилами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як видно з матеріалів спадкової справи, 18.12.2015 року, ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_3 тому вона не має права вимагати визнання за нею права власності на частину квартири яка належала ОСОБА_3, тому суд відмовляє їй у задоволенні її позовних вимог.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивачів на майно захистити неможливо, суд позовні вимоги задовольняє частково.

Керуючись ст.ст. 3, 10-11, 15, 57-60, 88, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 327, 392, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири №25 в будинку №12 що знаходиться в м.Радомишлі Житомирської області по вулиці Толбухіна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 17.11.2015 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Л. В. Свінцицький