Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про дострокове розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила достроково розірвати договір банківського рахунку та стягнути кошти, посилаючись на те, що 13 лютого 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») був укладений договір банківського рахунку на невизначений строк, згідно із яким їй було відкрито поточний мультивалютний рахунок у відділенні № 1 ПАТ «Енергобанк» у м. Немирів Вінницької області.

Станом на 13 лютого 2015 року залишок належних їй коштів на вказаному рахунку становив 6 650 грн 68 коп.

19 лютого 2015 року відповідно до п. п. 2.2.4, 2.2.5 договору вона звернулась до ПАТ «Енергобанк» із метою отримання коштів, однак її було відмовлено із посиланням на постанову Правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року, згідно із якою ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та з 13 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк».

Посилаючись на те, що відповідач порушує її права та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просила позов задовольнити.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Розірвано достроково договір банківського рахунку, укладений 13 лютого 2013 року в м. Немирів Вінницької області між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк». Стягнуто з ПАТ «Енергобанк» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 6 650 грн 68 коп.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 13 лютого 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк» був укладений договір банківського рахунку на невизначений строк, згідно з яким їй було відкрито поточний мультивалютний рахунок № НОМЕР_1 у відділенні № 1 ПАТ «Енергобанк» у м. Немирів Вінницької області.

Станом на 13 лютого 2015 року залишок належних позивачці коштів на вказаному рахунку становив 6 650 грн 68 коп.

19 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «Енергобанк» із метою отримання коштів, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що постановою Правління Національного Банку України від 12 лютого 2015 року ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та з 13 лютого 2015 року призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що невиконання банком законних розпоряджень позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, позбавляє позивачку права володіти та розпоряджатися належними їй на праві власності грошовими коштами.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачаться, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 року № 48/БТ «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» (яка відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» є обов'язковою для банків) наказом в. о. голови правління ПАТ «Енергобанк» від 26 січня 2015 року № 5 на період дії постанови Національного банку України № 48/БТ із 22 січня до 21 липня 2015 року запроваджено обмеження в діяльності банку та перелік заходів щодо забезпечення виконання таких обмежень, зокрема, п. 21 наказу передбачено не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності постанови Національного банку України № 48/БТ, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Постановою Правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року № 96 ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2015 року № 29 в ПАТ «Енергобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію на період із 13 лютого до 13 травня 2015 року включно. Термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» - до 11 червня 2015 року включно - продовжено рішенням цього органу від 30 квітня 2015 року № 93.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 5 ст. 36 Закону під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 цієї статті не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у національній валюті України (ч. 6 ст. 36 Закону).

Гранична сума коштів за вкладом, яка підлягає відшкодуванню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, становить не більше 200 тис. грн.

За приписами ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Ураховуючи наведене задоволення вимог позивача щодо перерахування та/або повернення грошових коштів може відбуватися лише в порядку, передбаченому Законом, який є спеціальним.

Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, залишаючи без змін рішення районного суду, не звернув уваги на те, що з 12 лютого 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію на виконання постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 року, та розпочав процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» із ринку. Тобто на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (26 грудня 2015 року) у банку вже діяла тимчасова адміністрація, що унеможливило вирішення питання у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, та, не врахувавши доводів апеляційної скарги, залишив його рішення без змін.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик