Справа № 729/858/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2016 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Булиги Н.О., з участю секретаря Савости К.Ю., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання договору іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що втратив чинність договір іпотеки від 22.07.2008 року, укладений між ним та, на той час, ВАТ «Морський транспортний банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1003, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4, померлим 16.01.2010 року, перед банком за кредитним договором № 00506/RK від 22.07.2008 року, за яким ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 64816, 40 доларів США, позивач передав в іпотеку Банку належну йому земельну ділянку, загальною площею 0,2405 га, кадастровий номер :03:001:0035, що розташована на території Соколівської сільської ради Бобровицького району. Проте позивач вважає, що оскільки основне зобовязання боржника ОСОБА_4, що випливає з умов вищевказаного кредитного договору припинено у звязку з його смертю, а іпотека має похідний характер від основного зобовязання, то вона діяла до припинення основного зобовязання і на даний час також має бути припинена. Також позивач зазначає, що він не надавав згоди на поручительство за іншого боржника, як того вимагають чинні нормативно-правові акти.

Представник позивача в судовому засіданні надав уточнюючу позовну заяву, в якій просив суд визнати припиненим іпотечний договір від 22.07.2008 року укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний банк» про передачу в іпотеку Банку належної йому на праві приватної власності земельної ділянки загальною площею 0,2405 га, кадастровий номер :03:001:0035, що розташована на території Соколівської сільської ради Бобровицького району, зареєстрований в реєстрі за № 1003 та виключити його з Державного реєстру іпотек. В судовому засідання представник позивача просив вимоги позивача задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Пояснив, що про порушення своїх прав його довіритель достовірно дізнався лише у травні 2016 року, коли отримав від родичів ОСОБА_4 копію свідоцтва про смерть. Крім того, також пояснив, що дійсно 29.01.2010 року ОСОБА_3 звертався з заявою до Банку про передачу на баланс Банку земельної ділянки загальною площею 0,2405 га, яка була предметом договору іпотеки від 22.07.2008 року у зв»язку зі смертю ОСОБА_4, проте з того часу у нього не було необхідності звертатися до суду за захистом своїх прав у зв»язку зі зміною боржника.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити з підстав пропущення позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду та наполягала на його застосуванні, оскільки позивачеві стало відомо про порушення його прав ще 29.01.2010 року, що підтверджується наданою ним особисто заявою Банку. З того часу ніяких заяв чи претензій до Банку позивачем не надсилалося. Крім того, вказала, що заява від 28.02.2016 року, яка додана позивачем до позову, Банком не отримувалась, вона не містить ніяких відбитків про, те що дійсно була направлена відповідачеві, тому вона не може прийматись судом як доказ при прийнятті рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно іпотечного договору від 22.07.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний банк» і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1003, в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором № 00506/RK від 22.07.2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ВАТ «Морський транспортний банк», за яким ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 64816, 40 доларів США, позивачем передано в іпотеку належну йому земельну ділянку, загальною площею 0,2405 га, кадастровий номер :03:001:0035, що розташована на території Соколівської сільської ради Бобровицького району, вартістю 184000 гривень.

ОСОБА_4 помер 16.01.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та представниками сторін не заперечуються.

Частиною першою статті 608 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 цього Закону).

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

В судовому засіданні встановлено, що умовами іпотечного договору не передбачений обовязок іпотекодавця забезпечувати за рахунок предмета іпотеки боргові зобовязання спадкоємців позичальника, а також відсутня домовленість про таке забезпечення іпотекодавцем ОСОБА_3, який є відмінним від особи позичальника та Банку.

Враховуючи наведене слід дійти висновку, що із смертю боржника, його кредитні зобовязання не припинились. У такому випадку впродовж шести місяців від дня відкриття спадщини відбувається заміна боржника, оскільки спадкоємці успадковують не тільки права, а і позикові зобовязання останнього у межах вартості майна, отриманого у власність в порядку спадкування.

Проте, оскільки позичальник ОСОБА_4 помер 16.01.2010 року і позивачу про це було відомо, але із вимогою про припинення іпотеки він звернувся до суду 09.08.2016 року, то підлягає застосуванню строк позовної давності, на чому наполягає представник відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст.257, 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст..262 ЦК України, заміна сторін у зобов»язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду.

Представником позивача в судовому засіданні не наведено поважних причин пропушення позовної давності позивачем. Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, його довіритель дійсно 29.01.2010 року звертався з заявою до Банку про передачу на баланс Банку земельної ділянки загальною площею 0,2405 га, яка була предметом договору іпотеки від 22.07.2008 року у зв»язку зі смертю ОСОБА_4, тобто саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності на звернення за захистом своїх прав в зв»язку зі зміною боржника у зобов»язанні. Така позиція позивача розцінюється як його згода забезпечувати виконання зобов»язання новим боржником. Разом з тим, посилання представника позивача на ту обставину, що кредитний договір, в забезпечення зобовязань за яким було укладено оспорюваний договір іпотеки діє до 21 липня 2028 року, а тому позивачем строк позовної давності не пропущено, на увагу суду не заслуговує. Невірним є посилання представника позивача на те, що строк дії договору іпотеки є саме до 21.07.2028 р. у звязку з тим, що згідно п.30 договору іпотеки, цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобовязань. Також, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що кредитором спадкодавця не пред»явлено вимог до спадкоємців у встановлений ст.1281 ЦК України шестимісячний строк, оскільки це не є предметом даного спору та не стосується прав позивача при розгляді даної справи.

Суд погоджується із твердженням представника відповідача про те, що заява від 28.02.2016 року, яка додана позивачем до позову, не може бути підтвердженням того, що позивач звертався до відповідача з вимогою про надання інформації щодо стану виконання зобов»язання за кредитним договором № 00506/RK від 22.07.2008 року, оскільки представник позивача в судовому засіданні не надав ніяких належних доказів того, що ця заява була надіслана відповідачеві та отримана ним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем було без поважних причин пропущено строк позовної давності про оспорення договору іпотеки від 22.07.2008 року, з умовами якого він був ознайомлений в день його підписання і про порушення свого права позивач дізнався 29.01.2010 року, тобто коли відбулася заміна боржника, а відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, то це є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд -

ВИРІШИВ:

У позові Єршова Андрія Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.О. Булига