Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання - Деменко А.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл спільно нажитого майна,

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного нажитого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 24 грудня 1999 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Під час сторони придбали майно на 285 160 грн., яке залишилося у відповідача, а саме: троє дерев'яних дверей і дерев'яна арка вартістю 3500 грн., люстра в коридорі - 300 грн., люстра в спальні вартістю 100 грн., світильник у ванній кімнаті вартістю 70 грн., люстра в залі вартістю 300 грн., прихожа вартістю 2000 грн., комод вартістю 1200 грн., кутова тумбочка вартістю 350 грн., дзеркало настінне вартістю 140 грн., двері металеві вартістю 800 грн., холодильник двокамерний вартістю 5000 грн., кухонний гарнітур вартістю 5000 грн., стіл та дерев'яні стільці (6) вартістю 800 грн., мікрохвильова піч «LG» вартістю 1400 грн., хлібопіч «LG» вартістю 1000 грн., карнизи (2) вартістю 100 грн., газова плита «Ардо» вартістю 3000 грн., телевізор «Томпсон» вартістю 700 грн., телевізор «LG» вартістю 1000 грн., газовий лічильник та витяжка вартістю 1500 грн., лічильники води (4) вартістю 1000 грн., телевізор плазмовий «LG» вартістю 8000 грн., килим (2,5х3,5) вартістю 1250 грн., килим (3х4) вартістю 1300 грн., гардини (2 по 6м) вартістю 500 грн., гардина 4 м вартістю 500 грн., м'які меблі (диван, два крісла, пуфик) вартістю 6000 грн., накидка на диван вартістю 200 грн., накидки на крісла (2) вартістю 150 грн., DVD «LG» вартістю 400 грн., журнальний стіл скляний вартістю 900 грн., скляний стіл для телевізора вартістю 1500 грн., пилосос «Самсунг» вартістю 1300 грн., спальний гарнітур «Дитяча стінка» вартістю 2800 грн., стілець шкільний вартістю 200 грн., диван «Малютка» вартістю 900 грн., шведська стінка вартістю 1500 грн., ноутбук «Lenovo» вартістю 5000 грн., роутер вартістю 200 грн., скляна полиця у ванну кімнату вартістю 200 грн., ванна металева вартістю 2000 грн., унітаз та зливний бак вартістю 1600 грн., пральна машина-автомат «Індезіт» вартістю 2000 грн., бойлер 100 л вартістю 1500 грн., кондиціонер вартістю 3500 грн., пластикові вікна (3) вартістю 3500 грн., пластикове вікно з дверима вартістю 7000 грн., лінолеум 50 кв.м. вартістю 9000 грн., автомобіль ОСОБА_5 2008 р. вартістю 93000 грн., автомобіль Газель вантажний 2 т вартістю 100 000 грн.

З 22 травня 2015 року подружжя припинило шлюбні стосунки, і з того часу відповідач перешкоджає позивачці користуватися спільним майном, вважає, що нажите майно належить лише йому, а тому відмовляється його ділити, в зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визнати вказане майно спільною сумісною власністю, визнати її право на ? частину цього майна, поділити вказане майно, виділивши їй таке майно: троє дерев'яних дверей і дерев'яна арка вартістю 3500 грн., двері металеві вартістю 800 грн., холодильник двокамерний вартістю 5000 грн., газова плита «Ардо» вартістю 3000 грн., телевізор «LG» вартістю 1000 грн., газовий лічильник та витяжка вартістю 1500 грн., лічильники води (4) вартістю 1000 грн., спальний гарнітур «Дитяча стінка» вартістю 2800 грн., стілець шкільний вартістю 200 грн., ноутбук «Lenovo» вартістю 5000 грн., ванна металева вартістю 2000 грн., унітаз та зливний бак вартістю 1600 грн., пральна машина-автомат «Індезіт» вартістю 2000 грн., бойлер 100 л вартістю 1500 грн., пластикові вікна (3) вартістю 3500 грн., пластикове вікно з дверима вартістю 7000 грн., лінолеум 50 кв.м. вартістю 9000 грн., автомобіль ОСОБА_5 2008 р. вартістю 93000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, зазначила, що вказане у позовній заяві майно просить виділити їй в натурі, на грошову компенсацію не згодна. Також пояснила, що зазначене майно вона з відповідачем придбавали, перебуваючи у шлюбі, в травні 2015 року вона пішла від відповідача і з того часу не проживає в їх спільній квартирі, не може повернутися додому, оскільки боїться відповідача, який не дає їй можливості користуватися спільним майном, що знаходиться в квартирі, більш того погрожував демонтувати це майно, а саме вікна, сантехніку тощо, тому вона бажає отримати це майно в натурі. Майно оцінювала сама за своїм розсудом, так як пам'ятає приблизну ціну речей, вартість автомобіля також оцінила, виходячи з ціни його купівлі, ніяких документів на майно в неї немає, оскільки частина з них не збереглася, а на деякі речі, такі як вікна, двері чеків ніколи не було. Погодилася, що майно було у користуванні, однак вона це не враховувала при визначені оцінки. Вона була обізнана щодо продажу відповідачем автомобілів, однак згоду на це вона не давала. Вважає, що надала суду достатньо доказів для вирішення спору по суті, експертизу не бажає проводити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив, що усе майно, зазначене в позовній заяві, придбано в період шлюбу, а тому підлягає визнанню його спільним майном подружжя, відповідач не мав права без згоди позивача розпоряджатися цим майном, зокрема продавати автомобілі. Вважає, що не глядячи на те, що автомобілі на теперішній час перебувають у власності іншої особи, повинні бути поділені, і автомобіль ОСОБА_5 передати у власність позивача. На проведення експертизи не згодний, оскільки зазначив, що всі докази суду надані, узгоджувати питання з відповідачем не вважають за потрібне, оскільки звернулися до суду. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала письмові заперечення на позов, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, неузгодженість оцінки майна, відсутність доказів про придбання майна у період шлюбу, а також про наявність на час розгляду цього майна в натурі. Також, наголосила, що позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності згоди з її боку на продаж автомобілів, і неможливість вирішення питання про поділ їх, оскільки останні знаходяться у власності іншої особи. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу приписів ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу приписів ч.1, ч.2 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Приписами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2015 року шлюб, укладений і зареєстрований 24.12.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, було розірвано.

Відповідно до повідомлення № 31/4-1243 від 13.02.2016, наданого Територіальним сервісним центром 1243 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області, станом на 13.02.2016 автомобіль ВАЗ 11183, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 03.06.2015, та автомобіль ГАЗ 33021-212 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 03.06.2015, значаться за ОСОБА_6.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, а також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

В судовому засіданні при з'ясуванні переліку майна, за виключенням автомобіля ВАЗ 11183, заявленого до поділу та віднесеного позивачем до такого, що було придбано подружжям за час проживання в шлюбі, останньою не надано допустимих доказів, які б свідчили про те, що це майно було придбано (набуто) подружжям в період шлюбу і яке за її ствердженнями перебуває в наявності у володінні відповідача.

Вартість майна, включеного позивачем до розділу, визначена нею на власний розсуд, яка ані до початку судового розгляду, ані в ході судового розгляду сторонами узгоджена не була, оскільки представник відповідача стверджує, що вартість цього майна є значно завищеною і не відповідає його дійсній вартості на даний час.

При роз'ясненні сторонам права на визначення оцінки майна, що підлягає поділу, шляхом проведення експертного дослідження, вони таким правом не скористалися, тому вартість пред'явленого до поділу майна в тому розмірі, який позивач визначив у позові, на час ухвалення даного рішення залишилася непогодженою.

За таких обставин, коли сторонами не досягнуто згоди щодо визначення обсягу, наявності та вартості спільного майна, яке підлягає поділу, і останніми не заявлено клопотань про призначення судом експертизи для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи, за відсутності доказів наявності побутового майна, його вартості, обсягу, та що воно було придбано в період шлюбу і таких доказів не добуто в судовому засіданні, хоча судом наголошувалося про обов'язок кожної зі сторін довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд фактично позбавлений можливості провести поділ майна відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості, тому вимоги позивача про поділ майна, задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, в зв'язку з тим, що позовні вимоги залишені без задоволення в повному обсязі, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 65, 68-71, СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 листопада 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл спільно нажитого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення складено та підписано 18 березня 2016 року.

Суддя: О. В. Колочко