Справа № 640/9556/16-ц
28 вересня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Лях М.Ю.,
при секретарі - Хомінської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою позбавити ОСОБА_3 батьківський прав відносно їх сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 09 жовтня 1999 року по 29 жовтня 2008 року вона перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано на підставі рішення Київського районного суду. Вказаним рішенням суду та свідоцтвом про розірвання шлюбу підтверджено факт припинення шлюбних відносин з відповідачем з жовтня 2008 року. З моменту народження і до цього часу син проживає з позивачем, яка самостійно займається духовним та фізичним вихованням своєї дитини, дитина повністю перебуває на її утриманні. З липня 2000 року по теперішній час відповідач не підтримує жодних стосунків з позивачем та сином, зовсім не бере участь у його вихованні та розвитку, не піклується про стан його здоров'я, його фізичний та духовний розвиток, матеріально не підтримує. За тривалий час відповідач жодного разу не проявив бажання поспілкуватися з сином, син ніколи не бачив батька, при цьому перешкод у спілкуванні ніхто не здійснює, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.
В судове засідання позивач ОСОБА_1, не з'явилась, була належним чином повідомлена про дату, місце та час проведення судового засідання, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовільнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, місце та час проведення судового засідання, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не направляв, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
В судове засідання представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, місце та час проведення судового засідання, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, через службову зайнятість.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29 жовтня 2008 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 522 (арк. справи 10).
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін по справі народився син - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 1248, вказано батько дитини - ОСОБА_4, мати дитини - ОСОБА_1 (арк. справи 9).
Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 994 від 19 квітня 2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, за вказаною адресою разом з матір'ю проживає її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 13).
Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має задовільні умови для проживання, є все необхідне для його фізичного та розумового розвитку ( арк. справи 12).
Згідно з довідкою № 103 від 25 квітня 2016 року ОСОБА_2 є студентом Харківського патентно-комп'ютерного коледжу, денного відділення, 1 курсу, групи Е-54 (арк. справи 13).
Відповідно до копії відповіді Управління освіти від 07 червня 2016 року № 1359 та Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 100 ім. А.С. Макаренка від 06 червня 2016 року № 579 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був учнем Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 100 Харківської міської ради Харківської області з 31 серпня 2006 року по 10 червня 2015 року. У 2015 році випущений зі школи після 9-го класу. За період навчання ОСОБА_2 з класним керівником підтримувала зв'язок мати ОСОБА_1, яка цікавилась навчальними досягненнями сина та займалась його вихованням. Батько дитини з вчителями та класним керівником не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Під час обстеження шкільною комісією матеріально - побутових умов проживання учня було встановлено, що батько з родиною не проживає (арк. справи 14-15).
Згідно копії довідки комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» № 742 від 08 червня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю, рекомендації лікаря мати виконує в повному обсязі. На огляд до чергового лікаря дитину приводить мати (арк. справи 16).
Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 535 від 27 вересня 2016 року вбачається, що на підставі статей 19, 164 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 37-38).
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків як батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не допомагає в навчанні, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач тривалий час не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та взагалі не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не створює будь-яких умов для отримання ним освіти.
У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, мотивованими та таким, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.
На підставі наведеного, керуючись статтями 150, 164 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», статтями 10, 11, 60, 88,114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно його сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Київського районного суду
м. Харкова М.Ю. Лях