АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/6518/2016 Головуючий у 1-й інстанції -Арапіна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Литвиненку Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Генічеської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України про зняття арешту з майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України про зняття арешту з майна задоволено, а саме знято арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 21 липня 2014 року, запис № НОМЕР_2 на підставі постанови Ялтинського головного відділу податкової міліції від 23 березня 2000 року.

Представник позивача - ОСОБА_2 звернулась до суду з письмовою заявою про ухвалення додаткового рішення суду, яким просить зняти арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № НОМЕР_1, зареєстрований на підставі постанови Ялтинського головного відділу податкової міліції від 23 березня 2000 року за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14575864 від 21 липня 2014 року, приватний нотаріус Оксанюк Аліна Анатоліївна, Хмельницький міський нотаріальний округ.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки ухвалене рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року не містить всіх позовних вимог, які були предметом розгляду.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення судді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив зняти арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 21 липня 2014 року, запис № НОМЕР_2 на підставі постанови Ялтинського головного відділу податкової міліції від 23 березня 2000 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позов задоволено.

Знято арешт з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 21 липня 2014 року, запис № НОМЕР_2 на підставі постанови Ялтинського головного відділу податкової міліції від 23 березня 2000 року.

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення стосовно всіх позовних вимог, які заявлялись позивачем у позовній заяві та були предметом судового розгляду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Як вбачається зі змісту заяви про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 просить ухвалити додаткове рішення щодо зняття арешту з нерухомого майна, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № НОМЕР_1, зареєстрований на підставі постанови Ялтинського головного відділу податкової міліції від 23 березня 2000 року за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14575864 від 21 липня 2014 року, приватний нотаріус Оксанюк Аліна Анатоліївна, Хмельницький міський нотаріальний округ.

Однак, вказані позовні вимоги під час розгляду справи позивачем не заявлялись, не були предметом розгляду в суді першої інстанції, з приводу таких вимог сторони не подавали докази та не надавали пояснень.

Відповідно до ч.5 ст.220 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення, а відтак - доводи апеляційної скарги є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312 п. 1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді