Номер провадження: 22-ц/785/3334/16
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гончаренко В.М., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Приморський районний відділ у м. Одесі державної міграційної служби України, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_7, про скасування зняття з реєстраційного обліку, визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення грошових коштів та зобов'язання повернути безпідставно набуте майно, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення набутих грошових коштів без достатньої підстави, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року,

встановила:

У січні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним уточненим у серпні 2015 р. позовом, в якому остаточно просив: 1) скасувати зняття з реєстрації неповнолітнього ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу кватири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л., реєстровий № 4-1063; 3) стягнути з ОСОБА_5 на його користь гроші у сумі 500 доларів США, що еквівалентно - 10 085,00 грн.; 4) зобов'язати ОСОБА_5 повернути йому безпідставно набуте наступне майно: - комплект кухонних меблів в робочому стані; - туалетний мармуровий стіл у ванній кімнаті в робочому стані; - АГВ «Вайлант» в робочому стані; - гидробокс у ванній кімнаті в робочому стані; - кондиціонер «LG» в гостинній кімнаті в робочому стані; - кондиціонер «LG» в спальній кімнаті в робочому стані.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 01.08.2014 р. між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу належної йому на праві власності кватири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира). Договір був посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л., реєстровий № 4-1063.

Серед документів, які були надані нотаріусу, була довідка від 17.07.2014 р. про відсутність зареєстрованих у квартирі осіб.

До цього в квартирі були зареєстровані його син - ОСОБА_7 та неповнолітній син останнього, його внук - ОСОБА_6. Зняття з реєстрації, за його заявою, неповнолітнього ОСОБА_6 відбулося з порушенням встановленого законодавством порядку, що призвело до порушення прав та інтересів останнього: - за відсутності заяви його законних представників - батька ОСОБА_7, мати ОСОБА_9.

Договір купівлі-продажу квартири укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Під час продажу квартири з ОСОБА_5 він досяг домовленостей про надання останній консультативних послуг з приводу оренди приміщення комори, розміщеної на першому поверсі будинку. Ним була проведена певна робота (консультації, перемовини з працівниками ЖЕК), однак ОСОБА_5 з ним не розрахувалась.

Звільняючи квартиру, він не встиг вивезти вищевказані меблі, обладнання та побутову техніку, які відповідачка набула без відповідної правової підстави і відмовляється йому передати.

ОСОБА_5, не визнавши первісний позов ОСОБА_4, у березні 2015 р. подала вищезазначений зустрічний позов, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь безпідставно набуті грошові кошти у сумі - 13 250,00 грн..

У зустрічному позові ОСОБА_5 посилалася на те, що 01.08.2014 р. між ним та ОСОБА_4, під час продажу квартири, була укладена угода про надання їй допомоги з отримання в оренду нежитлового приміщення - комори, у будинку АДРЕСА_1. Загальна вартість роботи була визначена у розмірі - 1 000 доларів США. 01.08.2014 р. вона передала ОСОБА_4 500 доларів США. Залишок суми вона повинна була сплатити у строк - до 21.12.2014 р..

В подальшому договір оренди комори з нею укладено не був. ОСОБА_4 отримані гроші не повертає, навпаки вимагає від неї сплатити інші 500 доларів США, пояснюючи це тим, що договір оренди укладено не з його вини.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх за викладених у позові підстав. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову. Зустрічний позов просили задовольнити.

Представник третьої особи - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради вважала необхідним задовольнити вимоги ОСОБА_4 частково, тільки в частині скасування зняття з реєстрації неповнолітнього ОСОБА_6.

Третя особа - Приморський районний відділ у м. Одесі державної міграційної служби України у судове засідання свого представника на направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав заяву про слухання справи за відсутності його представника.

Третя особа - законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2016 р. у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 безпідставно набуті грошові кошти у сумі - 13 250,00 грн. та судові витрати в розмірі - 243,60 грн..

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. У судовому засіданні вона та її представник вважали необхідним скаргу відхилити. Рішення суду залишити без змін. Пояснили, що після ознайомлення в Інтернеті з об'явою про продаж квартири звернулися до агенції нерухомості. За допомогою працівників агенції у нотаріуса був укладений договір купівлі-продажу квартири. ОСОБА_4 під час укладення договору купівлі-продажу жодних зауважень, заперечень щодо порушення прав малолітньої дитини не висловлював. Навпаки надав нотаріусу документи про те, що крім нього у квартирі ніхто не зареєстрований. При обговорені умов договору купівлі-продажу квартири з ОСОБА_4 була досягнута домовленість про те, що у квартирі залишаються деякі меблі та побутова техніка. Надала відповідну розписку. Досягнуту домовленість про надання консультативних послуг з отримання в оренду приміщення комори ОСОБА_4 не виконав. Договір оренди комори укладено не було. Тому отримані ним 500 доларів США підлягають поверненню.

Треті особи - Приморський районний відділ у м. Одесі ДМС України, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Письмових пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про повну відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не довів свої позовні вимоги. 500 доларів США були отримані ОСОБА_10 безпідставно, а тому згідно ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню ОСОБА_5 (а. с. 78 - 82).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин щодо зняття осіб з реєстрації за місцем їх проживання та правовідносин з договору купівлі-продажу, Вірним є висновок суду про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_4. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам ст. ст. 15, 31, 203 ЦК України, ст. ст. 6, 154, 160, 258 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України.

За змістом ст. ст. 15, 31, ч. 1 ст. 203 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років - є малолітньою особою.

Відповідно до ст. ст. 6, 154, 160 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як її законні представники без спеціальних на те повноважень.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 258 СК України передбачено право діда звернутися за захистом прав та інтересів малолітнього внука до суду без спеціальних на те повноважень.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», в редакцій чинній станом на 01.08.2014 р., для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Встановлено, що відповідно до довідок (виписок з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 04.11.2013 р., від 20.11.2013 р. та від 17.07.2014 р., листа ГУ ДМС України в Одеській області від 25.12.2014 р. (а. с. 7 - 9, 12) ОСОБА_7 та його малолітній син ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_4 15.11.2013 р. були зняті з реєстрації за адресою - АДРЕСА_1.

01.08.2014 р. ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу відчужив належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (а. с. 10 - 10 зворотня сторона). У п. 4 вказаного договору зазначено, що зміст Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», сторонам роз'яснено. Сторони свідчать, що права та інтереси малолітніх та неповнолітніх дітей щодо нерухомого майна, цим договором не порушуються (а. с. 10).

Відповідно до акту від 15.03.2015 р., складеного мешканцями житлового будинку АДРЕСА_1, підписи яких завірені у дільниці № 10 КП «Житлово-комунальний сервіс» (а. с. 43), у квартирі АДРЕСА_1 вказаного будинку станом на 01.08.2014 р. постійно не проживали ні власник квартири - ОСОБА_4, ні його син - ОСОБА_7, ні онук - ОСОБА_6. Квартира здавалася в оренду.

ОСОБА_4 до позову надав копію паспорту ОСОБА_7 де вказано, що останній зареєстрований з 25.10.2000 р. за адресою - АДРЕСА_4 (а. с. 6 - 6 зворотня сторона). В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказав адресу свого сина ОСОБА_7 - АДРЕСА_5.

Виходячи з вищевказаних положень діючого законодавства України щодо визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, за згодою батьків, можливість звернення діда до суду тільки у випадку порушення прав малолітнього онука, враховуючи відсутність жодних доказів незабезпечення малолітнього ОСОБА_6 житловим приміщенням його батьками, відсутність жодних зауважень батьків малолітнього ОСОБА_6 щодо порушення прав останнього в результаті зняття з реєстрації за адресою - квартира АДРЕСА_1, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_4 про скасування зняття з реєстрації неповнолітнього ОСОБА_6.

Колегія суддів приймає також до уваги, що зняття з реєстрації малолітнього ОСОБА_6 відбулося у листопаді 2013 р.. ОСОБА_4 тривалий час не звертався за захистом порушених прав онука. І тільки після продажу квартири у серпні 2014 р. у січні 2015 р. звернувся до суду.

Оскільки на момент вчинення правочину неповнолітні діти не були зареєстровані та не проживали у спірній квартирі, підстав для отримання попереднього дозволу органу опіки на відчуження цієї квартири не було. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_4 при визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Доводи апелянта щодо порушення прав малолітнього ОСОБА_6 у зв'язку із зняттям з реєстраційного обліку, наявності підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи із встановлених обставин по справі обставин та положень вищевказаних норм матеріального права.

Правильним є також висновок суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів у сумі - 10 085,00 грн. та повернення безпідставно набутого майна. Як встановлено меблі та побутова техніка були залишені у квартирі в результаті досягнутих домовленостей, про що ОСОБА_5 надала відповідну розписку. Написання розписки визнав ОСОБА_4. Його пояснення про те, що вказані домовленості були досягнуті під час обговорення попередніх умов продажу квартири колегія суддів не приймає до уваги, виходячи зі змісту розписки - «Я ОСОБА_4 обвязуюсь оставить в квартире…». Таким чином, твердження ОСОБА_4 про безпідставне отримання меблів та побутової техніки не відповідає дійсності.

Крім угоди від 01.08.2014 р. про надання ОСОБА_4 консалтингових послуг (а. с. 37 - 37 зворотня сторона) матеріали справи не містять жодного доказу з виконання цих домовленостей. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦП України).

Водночас неможливо погодитись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 безпідставно набутих грошових коштів у сумі - 13 250,00 грн..

Колегія суддів, вважає, що вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм процесуального права та норм матеріального права (ст. 1212 ЦК України). Не відповідають обставинам справи висновки суду про можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти.

01.08.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у простій письмовій формі було укладено угоду (а. с. 37 - 37 зворотня сторона), відповідно до умов якої ОСОБА_4 зобов'язався надати ОСОБА_5 консалтингові послуги з оформлення договору оренди на нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_1 (п. 1).

ОСОБА_5 зобов'язалася оплатити надані ОСОБА_4 послуги у розмірі еквівалентному - 1 000 доларів США на день оплати в гривні по курсу, на суму - 12 000 грн. (п. 2).

У якості оплати за угодою ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 500 умовних одиниць. Залишок у розмірі 500 умовних одиниць зобов'язалася передати у строк - до 21.12.2014 р.. Сторони визнали, що під «умовною одиницею» вони мають на увазі - долар США.

ОСОБА_5 у зустрічному позові, з посиланням на ст. 1212 ЦК України, вказувала на безпідставне отримання ОСОБА_4 грошей (а. с. 35 - 36).

Згідно положень ст. ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виключно позивач визначає підстави та предмет позову.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, ст. 1212 ЦК України регулює відносини, коли майно було набуто особою без достатньої правової підстави.

Встановлено, що ОСОБА_5 передала, ОСОБА_4 набув гроші на виконання укладеної угоди.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За встановлених обставин щодо набуття грошей за існування достатніх правових підстав - угоди про надання послуг, ураховуючи, що доказів визнання угоди про надання консалтингових послуг недійсною або її розірвання не надано, посилання ОСОБА_5 про безпідставне отримання ОСОБА_4 грошей не відповідає вимогам діючого законодавства. Правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, а не ст. 1212 ЦК України. Наявність договірного характеру правовідносин сторін виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути гроші ОСОБА_5. Про вищевказане вказано у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 02.10.2013 р. № 6-88цс13.

У суді першої інстанції ОСОБА_5 підстави позову не уточнила. Зміна підстав позову під час апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції неможлива (ст. 303 ЦПК України).

Суд першої інстанції не врахував вищевказаних положень діючого законодавства, дійшов помилково висновку про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. За вказаних обставин у задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 необхідно відмовити, що не позбавляє її можливості звернутися до суду з відповідним позовом, обравши вірний спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 є частково обґрунтованими, вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення набутих грошових коштів без достатньої підстави - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення набутих грошових коштів без достатньої підстави - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: В. М. Гончаренко

А. А. Калараш