Справа №483/1277/16-ц 24.11.2016 24.11.2016 24.11.2016
Провадження №22-ц/784/2549/16
Категорія 54 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенко О.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2016 року ухваленого за позовом

ОСОБА_3

до

міського комунального підприємства «Очаківводоканал»

(далі МКП «Очаківводоканал»)

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до МКП «Очаківводоканал» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що з квітня 2016 року вона працювала на посаді інженера з охорони праці в МКП «Очаківводоканал». 4 липня 2016 року позивачка звернулася з заявою до керівника підприємства про надання їй щорічної додаткової відпустки з 4 липня 2016 року строком на 17 днів з послідуючим звільненням за згодою сторін. Дана заява була задоволена та видано наказ про надання відпустки. Під час відпустки позивачка захворіла, у звязку з чим, за її заявою відпустку було продовжено до 7 серпня 2016 року. Крім того, до закінчення строку відпустки вона надала заяву про відкликання заяви про звільнення, однак керівником підприємства було видано наказ № 100-к від 5 серпня 2016 року, згідно якого її звільнено з роботи за згодою сторін 7 серпня 2016 року.

Посилаючись на зазначені обставини та вважаючи, що звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки в неї не було волевиявлення на звільнення з роботи за угодою сторін, позивачка просила поновити її на посаді інженера з охорони праці МКП «Очаківводоканал», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відкликання позивачкою заяви про звільнення, за відсутності згоди роботодавця на анулювання цієї домовленості, не може бути підставою для продовження трудових відносин, а тому вважав звільнення позивачки за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що з 1 квітня 2016 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу на посаду інспектора з охорони праці МКП «Очаківводоканал».

4 липня 2016 року позивачка звернулася з заявою на імя директора МКП «Очаківводоканал» , в якій просила надати їй відпустку строком на 17 днів з наступним звільненням за згодою сторін за станом здоровя.

Згідно наказу директора МКП «Очаківводоканал» від 4 липня 2016 року № 91/1, позивачці на підставі її заяви, надана відпустка тривалістю 17 календарних днів з 4 липня по 20 липня 2016 року.

У звязку з хворобою позивачки, яка тривала з 12 по 29 липня 2016 року, її відпустка була продовжена на 9 календарних днів, з 30 липня по 7 серпня 2016 року.

4 серпня 2016 року ОСОБА_3 надала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення за згодою сторін та зазначила, що може приступити до роботи.

Проте, наказом директора МКП «Очаківводоканал» від 5 серпня 2016 року № 100-к ОСОБА_3 була звільнена з 7 серпня 2016 року за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі її заяви від 4 липня 2016 року.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 цього Кодексу).

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні зясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що в день видачі наказу про звільнення, 5 серпня 2016 року, ОСОБА_3 перебувала у відпустці. Крім того, 4 серпня 2016 року позивачка звернулась з заявою до відповідача про відкликання її заяви про звільнення, так як стан її здоровя поліпшився та вона має можливість приступити до виконання трудових обовязків після закінчення її відпустки . Зазначена заява була зареєстрована на підприємстві МКП «Очаківводоканал» 4 серпня 2016 року (а.с.32).

Таким чином, на момент видачі відповідного наказу про звільнення 5 серпня 2016 року у ОСОБА_3 не було волевиявлення на звільнення за угодою сторін.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції невірно застосував п. 1 ст. 36 КЗпП України та не врахував, що анулювання домовленості про припинення договору за угодою сторін свідчить про відсутність у працівника такої згоди на звільнення.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України № 6-1269цс16 від 26 жовтня 2016 року, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування.

За такого, оскаржуване рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про поновлення позивачки на роботі на посаді інженера з охорони праці МКП «Очаківводоканал».

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 вимушеного прогулу з 8 серпня по 24 листопада 2016 року становить 77 днів.

Згідно довідки МКП «Очаківводоканал» середньоденна заробітна плата позивачки становить 185 грн. 28 коп.

Отже, середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу становить 14266 грн. 56 коп. (77 днів х 185 грн. 28 коп. ) з подальшим утриманням обовязкових платежів .

Незаконне звільнення призвело позивачку до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що 500 грн. буде достатньою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню 1102 грн. 40 коп. .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2016 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді інженера з охорони праці Міського комунального підприємства «Очаківводоканал» з 8 серпня 2016 року.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Очаківводоканал» на користь ОСОБА_3 14 266 грн. 56 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з подальшим утриманням обовязкових платежів та 500 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Очаківводоканал» на користь держави 1102 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_5