АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5928/15-ц 22-ц/774/647/К/16
Справа № 214/5928/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/647/К/16 Хоміч С.В.
Категорія - 34 (IV) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Євтодій К.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства "Страхова група ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» (далі - ПрАТ «СГ ТАС») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.02.2015 року о 21.10 год. по вул. Світлогірській в м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «CHEVROLET LACETTI», державний номер НОМЕР_1, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «GELLY MR-7151A», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2015 року, винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_4 та накладено на нього адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Автомобіль відповідача «CHEVROLET LACETTI», державний номер НОМЕР_1, згідно полісу обов'язкового страхування № АІ 6549980 застрахований 26.06.2015 року у ПрАТ «СГ ТАС» з лімітом відповідальності 50000 грн.

Позивач вказує, що його матеріальні збитки від ДПТ становили 43060 грн., які складаються з вартості ремонту його автомобіля 42460 грн. та витрат на послуги евакуатора для перевезення пошкодженого автомобіля - 600 грн.

Відповідно до своєї заяви, ОСОБА_3 отримав страхове відшкодування від ПрАТ «СГ ТАС» у розмірі 24073 грн. - витрат на ремонт автомобіля та 600 грн. - витрат на евакуатор, а всього - 24673 грн. Після цього, позивач звернувся до ОСОБА_4 з пропозицією відшкодувати йому несплачену матеріальну шкоду в сумі 18387 грн., однак останній відмовив.

Крім того, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягала у тому, що неможливість користуватись автомобілем внаслідок пошкодження, ускладнила життя сім'ї позивача та потребувала його додаткового упорядкування. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн.

За таких обставин, уточнивши позовні вимоги в останній редакції від 16 грудня 2015 року, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь, в рахунок відшкодування спричиненої йому в результаті ДТП матеріальної шкоди - 18387 грн. та моральної шкоди 5000 грн., а також судові витрати на оплату судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3000 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд дійшов хибного висновку про те, що не відшкодована ПрАТ «СГ ТАС» сума матеріальної шкоди може бути стягнута саме зі страховика, оскільки не перевищує визначеного законом ліміту відповідальності (50000 грн.), а з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню лише моральна шкода.

Також, позивач вказує, що у п.16 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 роз'яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, висновок суду щодо відсутності у ОСОБА_3 вимог до ПрАТ «СГ ТАС», відповідно до уточнення позовних вимог, не відповідає реальним намірам позивача, оскільки він від позову не відмовлявся, предмет та підставу позову не змінював.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду та законність рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, оскільки дані висновки суду не були оскаржені.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 05.02.2015 о 21.10 год. водій

ОСОБА_4, керував автомобілем «CHEVROLET LACETTI», д/н НОМЕР_6 по вул. Світлогорській у м. Кривому Розі, виконуючи маневр обгону, а саме в момент повернення

на свою смугу, не врахував безпечну швидкість руху, безпечну дистанцію, своєчасно не

вжив заходів до зменшення швидкості та допустив зіткнення з автомобілем «GELLY MR-715A», д/н НОМЕР_5, який рухався в попутному напрямку та належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3 (а.с.8), чим порушив вимоги п.п. 12.1; 12.3; 13.1 Правил дорожнього руху.

Згідно Постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.03.2015 по справі № 214/1508/15-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП шляхом порушення п.п. 12.1; 12.3; 13.1 ПДР України, а саме ДТП, що мала місце 05.02.2015 між вказаними транспортними засобами. (а.с.9)

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «CHEVROLET LАСЕТТІ», д/н НОМЕР_7, була застрахована за полісом №АІ/6549980 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СГ ТАС» з 27.06.2014 року до 26.06.2015 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлено у 50000 грн., франшиза (страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, завжди зменшується на суму франшизи) - 0 грн. (а.с.48)

Згідно кошторису робіт з ремонту автомобіля «GELLY MR-715A», д/н НОМЕР_5 від 07.02.2015 року та рахунку-фактури №СФ-0020 від 17.02.2015 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 вартість ремонту вказаного автомобіля внаслідок ДТП становить 42460 грн. (а.с.10,11). Крім того, позивач поніс витрати на послуги евакуатора для перевезення пошкодженого автомобіля на СТО, які становлять 600 грн. Разом матеріальний збиток позивача внаслідок ДТП склав 43060 грн.

ПрАТ «СГ ТАС» було здійснено ЕКСП висновок/калькуляцію № 00925/20 від 17.02.2015 року відповідно до якого розраховано загальну суму ремонту автомобіля «GELLY MR-715A», яка склала 42028,59 грн. (а.с.69-72) та визначено коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля - 0,5966 (а.с.73).

25.02.2015 року ОСОБА_3 подав до ПрАТ «СГ ТАС» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.31) та погодився з розміром шкоди у розмірі 24073 грн. розрахованої ПрАТ «СГ ТАС» (а.с.32).

Витрати на послуги евакуатора, які згідно чеку № 1-5.02.15 та акту виконаних робіт від 05.02.2015 року, складених СПД ОСОБА_8 становлять 600 грн. ПрАТ «СГ ТАС» проведено відповідний розрахунок суми страхового відшкодування: 24073 грн. + 600 грн. = 24673 грн. (а.с.34)

На підставі вищевикладеного ПрАТ «СГ ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 24673 грн., згідно заяви про виплату страхового відшкодування поданої позивачем від 25.02.2015 року.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4, який було уточнено в останній редакції 16 грудня 2015 року, ОСОБА_3 посилався на те, що у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність на користь потерпілої особи стягується різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, тому саме з ОСОБА_4 має бути стягнуто 18387 грн. у якості різниці між витратами, які фактично поніс позивач на ремонт автомобіля, який було пошкоджено в ДТП, та страховою виплатою, що була здійснена ПрАТ «СГ ТАС».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що сума завданих в результаті ДТП збитків не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії за полісом і страхової суми достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, тому ОСОБА_4, як особа, відповідальність якої застрахована, не відповідає перед потерпілим за завдану ним в результаті ДТП шкоду.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика, як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Тобто, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа №6-2808цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Однак, суд першої інстанції вказаних положень закону не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що так як сума завданих в результаті ДТП збитків не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії за полісом і страхової суми достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, то ОСОБА_4, як особа, відповідальність якої застрахована, не відповідає перед потерпілим за завдану ним в результаті ДТП шкоду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо того, що не відшкодована ПрАТ «СГ ТАС» сума матеріальної шкоди може бути стягнута саме зі страховика, оскільки не перевищує визначеного законом ліміту відповідальності (50000 грн.), а з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню лише моральна шкода, знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що дорожня транспортна пригода, яка мала місце 05 лютого 2015 року о 21 годині 10 хвилини між транспортними засобами «CHEVROLET LACETTI», д/н НОМЕР_7, під керуванням ОСОБА_4, та «GELLY MR-715A», д/н НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_3, сталася з вини водія ОСОБА_4, і даний факт підтверджується Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.03.2015 року. (а.с.9)

В результаті вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль GELLY MR-715A», д/н НОМЕР_5, який належить на праві власності ОСОБА_3

Відповідно до кошторису робіт з ремонту автомобіля «GELLY MR-715A», д/н НОМЕР_5 від 07.02.2015 року та рахунку-фактури №СФ-0020 від 17.02.2015 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (а.с.10,11) вартість ремонту вказаного автомобіля внаслідок ДТП становить 42460 грн. Крім того, позивач поніс витрати на послуги евакуатора, які згідно чеку № 1-5.02.15 та акту виконаних робіт від 05.02.2015 року складених СПД ОСОБА_8 становлять 600 грн.

Оцінюючи докази, надані позивачем на підтвердження розміру понесених ним в результаті ДТП витрат, колегія суддів вважає їх належними та допустимими, оскільки ФОП ОСОБА_7 зареєстрований у Державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, має вид діяльності: 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 45.31 оптова торгівля деталями та приладами для автотранспортних засобів. 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладами для автотранспортних засобів (а.с.12), і взятий на податковий облік та має свідоцтво платника єдиного податку (а.с.13,14)

Крім того, визначаючи розмір завданої позивачу шкоди, колегія суддів враховує, що відповідно ЕКСП висновку/калькуляції № 00925/20 від 17.02.2015 року, наданого відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС», загальна сума ремонту автомобіля «GELLY MR-715A» яка склала б 42028,59 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, відповідачем ПрАТ «СГ ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 24673 грн., з яких: 24073 грн. - витрат на ремонт автомобіля та 600 грн. - витрат на евакуатор, згідно заяви про виплату страхового відшкодування поданої позивачем від 25.02.2015 року.

Таким чином, різниця між фактичним розміром витрат, які поніс ОСОБА_3 на ремонт автомобіля, та страховим відшкодуванням становить 18347 грн. (42460 грн. - 24073 грн. = 18347 грн.)

Колегією суддів не розглядається і не вирішується питання про неповне невиконання ПрАТ «СГ ТАС» обов'язків страховика за договором у частині виплати відшкодування шкоди, згідно зі ст. 29 Закону № 1961-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не визначається розмір шкоди, яка мала бути виплачена як страхове відшкодування і не перевіряється обставин його невиплати страховиком, оскільки таких вимог позивачем ОСОБА_3 не заявлялось, а суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе забезпечити реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої майну в результаті ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди - відповідачем ОСОБА_4 на підставі передбаченої ст.1194 ЦК України та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - 18347 грн., що не позбавляє відповідача ОСОБА_4 права порушувати питання про захист його майнового інтересу як страхувальника.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 267,96 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - підлягає скасуванню, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог ОСОБА_10 В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - 18347 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 267,96 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є.Ляховська

Л.В. Михайлів