АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4748/16 Справа № 200/4501/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Циганков В. О. Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Пищиди М.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Осіяна О.М.,

за участі секретаря -Сахарова Д.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що з 23 грудня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Подружні відносини фактично припинені з лютого 2014 року. Неповнолітніх дітей не мають. Примирення не можливо, сторони втратили почуття довіри, взаєморозуміння один до одного. Просить шлюб розірвати.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у 1997 року за спільні кошти ОСОБА_3, та відповідачем придбано автомобіль ВАЗ 21093, 1992 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № ААР 515530 від 03.12.1998 року.

В період шлюбу 26 вересня 2001 року за спільні кошти позивачем та відповідачем було набуто квартиру АДРЕСА_5

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 р. № 708-ПЖ, виданого Акціонерним товариством «Дніпропрес», ОСОБА_4 та члени її сімї- ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали у власність шляхом приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» двокімнатну квартиру загальною площею 54,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2005 р. ОСОБА_2 отримав у спадок 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

У 2007 році позивачкою за власні кошти у сумі 10000 грн. було проведено ремонт квартири АДРЕСА_2.

Згоди щодо поділу майна, набутого у шлюбі, між сторонами немає, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернулася до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 23 грудня 1989 року відділом РАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1760, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано.

Визнано квартиру АДРЕСА_5 та квартиру АДРЕСА_3 об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_2 та власністю її чоловіка - ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_3.

Здійснено поділ спільного майна подружжя, а саме:

- виділено у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 53,6 кв.м.;

- виділено у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 54,6 кв.м.;

- виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 21093, 1992 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1.

Розподілено судові витрати.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині визнання житла спільною сумісною власністю та його поділу, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованого 23 грудня 1989 року у РАГСі виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1760.Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Рішенням суду першої інстанції шлюб між сторонами розірвано, виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 2109 .

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Відповідно до договору купівлі - продажу № ААР 515530 від 03.12.1998 року, у період перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами у справі було придбано автомобіль ВАЗ 21093, 1992 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 р. № 708-ПЖ, виданого АТ «Дніпропрес», ОСОБА_4 та члени її сім'ї - ОСОБА_8 та ОСОБА_6 отримали у власність шляхом приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» двокімнатну квартиру загальною площею 54,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2005 р. ОСОБА_2 отримав у спадок 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування від 26.09.2001 року №2-4488, ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання майна спільною сумісною власністю та поділу майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль та спірні квартири були набуті сторонами у справі в період перебування у зареєстрованому шлюбі, тому воно є спільною сумісною власністю.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57Сімейного кодексу України).

Аналогічні положення містяться у ст.70 СК України.

Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Матеріалами справи встановлено, що квартира № АДРЕСА_5 була набута відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою на підставі договору дарування від 26.09.2001 року №2-4488.

2/3 частини квартири АДРЕСА_1 належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.07.2005 р., а 1/3 її частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 р. № 708-ПЖ, виданого АТ «Дніпропрес».

На підставі наведених обставин та з огляду на положення матеріального права, приведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про режим спільного сумісного майна подружжя, а саме - спірних квартир.

У зв'язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Посилання позивачки на те, що у 2007 році нею за власні кошти у сумі 10000 грн. було проведено ремонт квартири АДРЕСА_2, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки не є підставою для задоволення заявленого позову. Позов з інших підстав ОСОБА_3 не заявлено.

Крім того, не можуть бути підставою для визнання спільною сумісною власністю 1/3 частини у квартирі№ АДРЕСА_1 посилання позивачки на ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), скільки ст.5 зазначеного Закону передбачено, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають

приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті

3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві

та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем бо за якими зберігається право на житло.

На підставі ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 267,96 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення майнового спору - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення на підставі ст.309 ЦПК України про часткове задоволення цих позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року року в оскаржуваній частині, щодо визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу - скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 в її позові до ОСОБА_2 про визнання квартири №19 у місті Дніпропетровську по вулиці Будівельників у будинку 30 обєктом права спільної сумісної власності подружжя,тобото власністю ОСОБА_3 і власністю її чоловіка ОСОБА_2 та квартири АДРЕСА_4 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_3 та власністю її чоловіка ОСОБА_2, та їх поділі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 267,96 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: