Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1377/16-ц

27 вересня 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Флоряк Д.В.

секретаря Буратчук О.В.,

з уч.представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, розірвання договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, розірвання договору фінансового лізингу № 003899 з додатками від 25.05.2016 року та стягнення коштів в сумі 20000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що він, маючи намір придбати трактор марки ДТЗ-244.4 2013р.в., який знайшов через оголошення у газеті Вітрина №19 (334) від 19.05.2016 року, звязався із представниками ТОВ" Лізингова компанія "Ваш Авто" і йому повідомили, що вищевказане товариство надає можливість придбати автомобілі та іншу техніку, в тому числі сільськогосподарську і для того, щоб дізнатися про більш детальну інформацію він приїхав до м. Львова, де знаходиться їх представництво. Запевнивши його про наявність в них мінітрактора марки ДТЗ-244.4, йому запропонували укласти договір фінансового лізингу. В усній формі представник відповідача також пояснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за мінітрактор в сумі 20 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача і тільки після сплати зазначеної вище суми зі ним буде укладено договір фінансового лізингу. Того ж дня він сплатив 20000 грн. на запропонований рахунок, однак потім зясував, що це був адміністративний платіж, тобто платіж лізінгодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладанням договору. Після підписання і вивчення змісту договору мені стало зрозуміло, що сплачені кошти мені не повернуть, та можливості розірвати договір у мене немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав Позивача як споживача. Оскільки він не отримав у встановлений угодою термін предмету лізінгу і зазначеним договором не передбачена можливість розірвання договору, тому вважає, що це порушує його права як споживача. Зазначив, що угода була ним підписана внаслідок обману з боку представника відповідача, оскільки він не мав часу повністю ознайомитись з текстом договору лізінгу. Просить визнати пункт 12.1 договору фінансового лізінгу від 23.09.15 року недійсним, розірвати вищезазначений договір, стягнувши з відповідача на його користь сплачені кошти в сумі 20000 грн., та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить визнати п. 12.1 договору фінансового лізингу №003899 від 25.05.2016 року недійсним, розірвати договір фінансового лізингу № 003899 від 25.05.2016 року, укладеного між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на користь позивача 20000 грн. сплачених коштів, 551,20 грн. сплаченого судового збору та 1000 грн. за надання правової допомоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак наддав суду письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутність. В письмових запереченнях проти позову, які знаходяться в матеріалах справи, зазначив, що позивач мав необхідний доступ до інформації про положення договору, укладеного між сторонами по справі, про що свідчить його особистий підпис на кожній сторінці договору, а отже сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах у відповідності до Закону України «Про фінансовий лізинг» та положень ЦК України. Договір лізингу відповідає нормам чинного законодавства, права позивача, як споживача, не були порушені. Вважає, що умови спірного договору є справедливими, лізінгодавець мав повне право включати до договору будь-які лізінгові платежі, в тому числі і ті що зазначені в пункті 12.1. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі.

А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б)платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в)компенсацію відсотків за кредитом; г)інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

Судом встановлено що між сторонами 25.05.2016 року було укладено Договір фінансового лізінгу № 003899 з додатками, згідно до якого предметом лізінгу є транспортний засіб Білат ДФ 404 ( а.с. 7-14).

Зясовано також, що в усній формі представник відповідача повідомила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 20000 гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу.

Того ж дня, тобто 25.05.2016 року ОСОБА_2 сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» платіж 20000 грн. згідно до вищевказаного договору фінансового лізингу ( а.с. 16).

Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, представником ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», не було роз'яснено призначення даного платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Він же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу.

Протягом обіцяного терміну предмет лізингу не був переданий позивачу. Компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу транспортного засобу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 20000 грн є адміністративним платежем тільки за оформлення договору.

Пункт 12.1. договору лізингу від 25.05.2016 року зазначає - лізингоодержувач, який не сплатив адміністративний платіж та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Отже, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Разом з тим, є незрозумілим п.12.1 договору лізингу, в якому зазначено, що лізингоодержувачу, який не сплатив адміністративний платіж та не отримав транспортний засіб, у випадку розірвання договору…. адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд визнати недійсним пункт договіру фінансового лізингу, оскільки його умови, визначені відповідачем, є несправедливими, суперечать чинному законодавству та законам України.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно договору адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

Вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору.

Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку платежів, передбачених законом.

Лізинговий кредит - це кредитні відносини між юридичними особами, які виникають у разі оренди майна і супроводжуються укладанням лізингової угоди. Лізинг є специфічною формою майнового, тобто товарного кредиту.

Згідно з п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно ч.2 статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони відшкодовуються винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

З підстав вищевикладеного, суд дійшов висновку про визнання п. 12.1 договору недійсним та стягнення коштів на користь позивача.

Згідно п.6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Тобто, лізингоодержувачу в даному випадку повинно було бути надано право на розірвання договору в продовж чотирнадцяти днів з моменту його укладання. Дане право також передбачено статтею 707 ЦК України.

Однак, відповідачем не враховано вищевказані норми законодавства. В супереч зазначених норм, лізингодавець взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору.

Крім того, у разі розірвання договору лізингодавцем, ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного Кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 ЗаконуУкраїни "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Тобто, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

В договорі, укладеним між позивачем та відповідачем виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цивільним кодексом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізінгу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦКУкраїни.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір, укладений між позивачем та відповідачем нотаріально посвідчено не було.

Таким чином суд погоджується з доводами позову в цій частині та вважає що він підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 86, 88, 145, 209, 212, 214-215 ЦПК України; ст. ст. 203, 215, 220, 509, 628, 707,799, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року N 1388, пп. 5.1.2 п. 5.1 ч. 5 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, постанови НБУ від 10.05.2007, № 168, ЗУ «Про фінансовий лізинг», Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.98 р. №1998, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати п. 12.1 договору фінансового лізингу №003899 від 25.05.2016 року недійсним.

Розірвати договір фінансового лізингу № 003899 від 25.05.2016 року, укладеного між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_2.

Стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2 20000 грн. сплачених коштів, 551,20 грн. сплаченого судового збору та 1000 грн. за надання правової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

Суддя Флоряк Д.В.

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2016 року