Справа № 751/7148/16-ц Провадження № 22-ц/795/1635/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Філатова Л. Б. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача - ОСОБА_5, представника відповідачів - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Чернігів-Автогаз на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 липня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Чернігів-Автогаз до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20.07.2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним. З ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз стягнуто: на користь ОСОБА_7 - 1 661 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат, на користь ОСОБА_8 - 1 661 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову.Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухваленим без належного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права. На обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз вказує, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги положення статей 203, 233, 717 ЦК України. Доводи апеляційної скарги зазначають, що 19.10.2015 року позивач звернувся до прокуратури м.Чернігова із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 статті 191 КК України. В ході проведення службової перевірки комісією товариства встановлено, що ОСОБА_7 привласнила кошти товариства на суму 636 494,67 грн. Доводи апеляційної скарги також вказують, що 20.10.2015 року за результатами розгляду заяви за фактом привласнення грошових коштів операторами заправних станцій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000260 та розпочато досудове розслідування. ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз зазначає, що 10.03.2016 року товариство звернулось з позовною заявою до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству в розмірі 636 494,67 грн., і вказана справа перебуває на розгляді в Новозаводському районному суді м. Чернігова. ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз вказує, що з метою уникнення накладення заборони на відчуження нерухомого майна, ОСОБА_7 22.03.2016 року під дією тяжких обставин, а саме, можливості накладення заборони на відчуження нерухомого майна та в подальшому його реалізації з метою відшкодування заподіяної товариству шкоди, а також з метою уникнення можливої конфіскації нерухомого майна в рамках кримінального провадження, уклала оскаржуваний договір дарування, проте, суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не взяв до уваги вказаних обставин.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_7, ОСОБА_8, представник ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз (в судове засідання апеляційного суду 30.09.2016 року), належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.64,65,68), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 22.03.2016 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 б у місті Чернігові, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_8 прийняв вказану квартиру (а.с.27-28). Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 4,11, 29).

Приписами ч.2 статті 319 ЦК України передбачено право власника на вчинення щодо свого майна будь-яких дій, які не суперечать закону.

Відповідно до положень статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Положення статті 233 ЦК України регламентують, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у звязку з вчиненням цього правочину.

Виходячи з правового аналізу статті 233 ЦК України, правочин може бути визнаний судом недійсним за сукупності таких умов: якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і такий правочин вчинено на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції, виходячи з фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зазначив в оскаржуваному рішенні, що відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

По справі встановлено, що сторони, які уклали зазначений договір дарування, його не оспорюють.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що: 19.10.2015 року позивач звернувся до прокуратури м.Чернігова із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 статті 191 КК України; 20.10.2015 року за результатами розгляду заяви за фактом привласнення грошових коштів операторами заправних станцій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000260 та розпочато досудове розслідування; 10.03.2016 року товариство звернулось з позовною заявою до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству в розмірі 636 494,67 грн. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, з наступних підстав. Позивач по справі не є власником майна, яке передано за договором дарування, також позивач не був стороною оспорюваного ним договору дарування. Зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що представлені позивачем документи, а саме, заява ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз до прокуратури м.Чернігова про вчинення кримінального правопорушення від 19.10.2015 року (а.с.6,13), довідка №10158-вих 15 від 20.10.2015 року прокуратури м.Чернігова Чернігівської області про прийняття і реєстрацію заяви (а.с.7,14), ухвала з ЄДР судових рішень про відкриття провадження №2/751/486/16 по справі №751/2375/16-ц (а.с.25-26), не можуть бути належними та допустимими доказами того, що оспорюваним позивачем договором дарування порушено будь-які права ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. При вчиненні такого правочину, сторона, яка відчужує майно, усвідомлює, що вчиняє його на вкрай невигідних умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

Представлені позивачем документи не містять в собі належних та допустимих доказів відносно того, що на момент укладення оспорюваного договору дарування 22.03.2016 року існувала заборона або ймовірність такої заборони на відчуження нерухомого майна. Відповідні відомості про арешт вказаного майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 22.03.2016 року - були відсутні (а.с.29).

При вирішенні даного спору судом першої інстанції також обгрунтовано прийнято до уваги ті обставини, що ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22.06.2016 року позовна заява ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз до ОСОБА_7, ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, завданої підприємству, залишена без розгляду (а.с.30). Також судом встановлено, що 22.03.2016 року, станом на момент укладення договору дарування квартири АДРЕСА_2б у місті Чернігові ОСОБА_7 була власником даної квартири, сторони обговорили істотні умови договору, здійснили нотаріальне посвідчення і державну реєстрацію, станом на 22.03.2016 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 були зареєстровані у даній квартирі (а.с.5,12, 27-28).

Приписами статті 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, при цьому доказами, представленими суду позивачем, правомірність оспорюваного правочину не спростовується.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом №11 від 11 травня 1994 року), дата ратифікації: 17.07.1997р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приймаючи до уваги наведене, доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано відмовив в задоволенні вимог заявленого позову, не застосувавши до спірних правовідносин норми статей: 203,233,717 ЦК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки як вбачається з оскаржуваного рішення суду (а.с.41-43), при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції прийняв до уваги саме зазначені норми права, які регулюють спірні правовідносини та фактичні обставини справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до приписів статті 88 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами понесені документально підтверджені судові витрати на правову допомогу (а.с.32-35), розрахунок яких узгоджується з вимогами чинного законодавства, і у відповідності до положень статті 88 ЦПК України понесені відповідачами витрати на правову допомогу необхідно стягнути на їх користь з позивача. А саме, оскаржуваним рішенням суду з ТОВ Компанія Чернігів-Автогаз стягнуто: на користь ОСОБА_7 - 1 661 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат, на користь ОСОБА_8 - 1 661 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Чернігів-Автогаз відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: