Справа № 752/259/15-ц
Провадження №: 2/752/1486/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Лебедєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Київська міська державна адміністрація в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «ЖЕО-103 Голосіївського району», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», Житловий кооператив «Темп-15» про визнання дій неправомірними, зобов»язання не чинити перешкод у користуванні власністю, приведення місця загального користування у попередній стан, зобов»язання використання місця загального користування у багатоквартирному житловому будинку за цільовим призначенням та стягнення моральної шкоди, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Київська міська державна адміністрація в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «ЖЕО-103 Голосіївського району», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», Житловий кооператив «Темп-15» про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

06.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобов»язання не чинити перешкод у користуванні власністю, приведення місця загального користування у попередній стан, зобов»язання використання місця загального користування у багатоквартирному житловому будинку за цільовим призначенням та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що вона з 15.05.2010 року є власником квартири НОМЕР_2 за адресою - АДРЕСА_1. Зазначене житлове приміщення використовує для проживання в ньому її ж сім»ї. Розташована поруч з належною їй на праві власності квартирою НОМЕР_2 квартира НОМЕР_3 у цьому ж будинку, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, яка відмежована від її квартири додатковими дверима. З моменту отримання права власності на зазначену квартиру, між нею та відповідачем склався певний порядок користування допоміжними приміщеннями будинку, зокрема місцем загального користування - коридором, за яким їхні частки у користуванні цим допоміжним приміщенням не були виділені і порядок користування ним між ними не встановлювався. З вересня місяця 2014 року квартира відповідача ОСОБА_2 передана в оренду. Особи, які орендують зазначену квартиру часто змінюються, їх кількість обчислюється десятками, а тому при відкриванні незаконно встановлених дверей створюють значні незручності для неї та членів її родини. При одночасному відкриванні вхідних дверей її квартири та дверей, які відмежовують її квартиру від квартири ОСОБА_2 вони не можуть вийти з власного помешкання. Незаконно встановлені двері в загальному коридорі створюють їй перешкоди у користуванні цим коридором та вільного користування, належною їй квартирою, оскільки вона не може повністю відкрити вхідні двері до своєї квартири, коли необхідно занести громіздкі речі, а також є порушенням протипожежної безпеки. У жовтні 2014 року вона, дотримуючись правил добросусідства, намагалася домовитися з ОСОБА_2 про знесення перегородки у коридорі, однак розуміння з її сторони не отримала. Після повторної вимоги прибрати перегородку відповідач в черговий раз образила її, а чоловік останньої став погрожувати фізичною розправою, вона повідомила відповідача, якщо остання до 01.12.2014 року не усуне їй перешкоди у користуванні місцем загального користування шляхом знесення перегородки, то вона самотужки прибере її. Оскільки відповідач ОСОБА_2 проігнорувала її вимогу, вона 29.11.2014 року, скориставшись допомогою свого чоловіка, демонтувала незаконну перегородку, залишивши її складові на місці у коридорі біля дверей квартири НОМЕР_3. Також стверджувала, що своїми діями ОСОБА_2 порушила її законні права та інтереси як власника житлового приміщення у багатоквартирному будинку, а також Правила утримання житлових будинків та прибудинкових територій, оскільки переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства, якого у неї не було на встановлення перегородки. Встановленням перегородки та ігноруванням її вимог про знесення перегородки, що супроводжувалося образами та погрозами ОСОБА_2 завдала їй моральних страждань.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 нехтує вимоги щодо усунення порушених її прав, звернулася до правоохоронних органів для доведеності правильності своїх дій, то з метою захисту своїх прав просить: визнати неправомірними дії ОСОБА_2 щодо самочинної побудови в тамбурі загального користування між квартирами НОМЕР_2 та НОМЕР_3, що по АДРЕСА_1 дерев»яної перегородки та комори у зв»язку з чим обмежується її, ОСОБА_1 право у користуванні власною квартирою НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1; зобов»язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у здійсненні права власності, в тому числі, користування квартирою НОМЕР_2, що в будинку АДРЕСА_1, використовувати місце загального користування - коридор на шостому поверсі за його цільовим призначенням та привести коридор загального користування шостого поверху між квартирами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 у первісний стан; на відшкодування спричиненої моральної шкоди стягнути з ОСОБА_2 на її користь 5 000, 00 грн.; відшкодувати судові витрати.

25.08.2015 року ОСОБА_3, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2, звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог про відшкодування моральної шкоди представником ОСОБА_2 зазначено, що перегородка, яка відділяла квартиру НОМЕР_3 від квартири НОМЕР_2 та іншої частини приміщення загального користування на шостому поверсі будинку АДРЕСА_1 була встановлена орієнтовно у 1980 році. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на той час була неповнолітньою особою, а тому не приймала рішення щодо встановлення зазначеної перегородки. ОСОБА_2 не вчиняла дій з якими ОСОБА_1 пов»язує обмеження її права у користуванні квартирою НОМЕР_2 на шостому поверсі будинку АДРЕСА_1. У своєму позові, позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона разом з чоловіком 29.11.2014 року демонтували перегородку. Зазначений факт також підтверджується актом, складеним головою правління ЖБК «ТЕМП-15», заявою поданою 30.11.2014 року до Голосіївського РУ ГУ МВС України а м. Києві. Здійснюючи демонтаж перегородки, яка відділяла квартиру НОМЕР_3 від квартири НОМЕР_2 та іншої частини приміщення загального користування на шостому поверсі будинку АДРЕСА_1, ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_4 не мали жодних документів на підтвердження правомірності чи протиправності встановлення відповідної перегородки, такі їх дії були неправомірними, що стало причиною глибоких душевних переживань ОСОБА_2 та призвело до низки гіпертонічних криз. Завдана ОСОБА_2 моральна шкода полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких вона зазнала у зв»язку з протиправними щодо неї самої діями, зокрема ОСОБА_1 Завдана ОСОБА_2 моральна шкода виразилася у розладі здоров»я, який призвів до порушення звичайного ритму життя та необхідності докладання додаткових фізичних та моральних зусиль для приведення ситуації у звичайний стан. На відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди просив стягнути з ОСОБА_1 20 000, 00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник заявлений позов з зазначених у позовній заяві підстав підтримали у повному обсязі. Позивач також пояснила суду, що вона бажала зберегти добросусідські відносини з ОСОБА_2, однак остання всі її наміри сприймала агресивно, що супроводжувалося образами. ЇЇ клопотання про визнання обов»язковою явки ОСОБА_2 у судове засідання також було заявлено з метою вирішення заявленого спору мирним шляхом. Перегородка, яка відділяла квартиру ОСОБА_2 від її квартири була встановлена незаконно, наявність цієї перегородки створювала їй перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вхідні двері її квартири не відкривалися повністю, що створювало незручності. Крім того, наявність перегородки суперечить правилам протипожежної безпеки, були створені перешкоди для представників комунальних служб у доступі до приладів обліку електроенергії у зв»язку з чим останні регулярно турбували її з приводу з»ясування питання, як їм потрапити за перегородку. Оскільки на її звернення ОСОБА_2 категорично заперечувала щодо демонтажу перегородки, то вона вирішила вчинити такі дії самостійно. Перегородку демонтувала за допомогою свого чоловіка 29.11.2014 року, складові демонтованої перегородки залишила в загальному коридорі між її та відповідача квартирами, які там знаходяться і на час розгляду справи судом і також створюють перешкоди для користування коридором.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з тих підстав, що ОСОБА_2 не встановлювала перегородку, яка відділяла її квартиру від квартири позивача ОСОБА_1 У той же час представник відповідача визнав, що ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_3 за адресою - АДРЕСА_1. ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_2 цього ж будинку і стала проживати у квартирі з 2010 року, встановлена перегородка їй не заважала, однак після встановлення ОСОБА_1 до її ж квартири додаткових металевих дверей, які відчинялися в коридор, то наявна перегородка стала їй заважати. Позивач, демонтувавши перегородку самостійно, вчинила протиправні дії, саме з цього приводу ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів. З прийнятим адміністративною комісією Київської міської Ради рішенням № 118 від 26.01.2015 року про закриття адміністративної справи відносно ОСОБА_1, щодо вчиненого останньою адміністративного правопорушення за ст. 186 КУпАП з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення ОСОБА_2 не погоджується, зазначене рішення оскаржено нею у порядку адміністративного судочинства до Шевченківського районного суду м. Києва. Стверджував, що дії ОСОБА_1 щодо самоправного демонтажу перегородки були протиправними, такі дії стали причиною душевних страждань ОСОБА_2, що мало тяжкі наслідки для стану її здоров»я, оскільки остання стала страждати на гіпертонічну хворобу. Просив прийняти до уваги письмові пояснення ОСОБА_2 з тих підстав, що вона за станом здоров»я не може з»явитися до суду. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити, а на відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_2 стягнути на користь останньої з ОСОБА_1 20 000, 00 грн., задовольнивши зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Треті особи Київська міська державна адміністрація в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «ЖЕО-103 Голосіївського району», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», Житловий кооператив «Темп-15» у судове засідання явку своїх представників не забезпечили, просили розглядати справу за їх відсутності.

З огляду на викладене, врахувавши думку учасників судового засідання, суд ухвалив - завершувати розгляд справи за відсутності представників третіх осіб.

Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, допитавши свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимога ОСОБА_3, подані від імені та в інтересах ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги, а правилами ст. 10 цього ж Кодексу визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правил ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_2 за адресою - АДРЕСА_1 з 15 травня 2010 року на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 11-818 (а.с.22,23).

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 визнав, що ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_3 за адресою - АДРЕСА_1 .

Сторони у справі визнали, що у загальному коридорі квартир НОМЕР_2 та НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 була встановлена перегородка у вигляді дверей, що відділяла квартири, перегородка була встановлена власником квартири НОМЕР_3.

Відповідно до статей 316, 317, 319, 321, 382, 369, 391 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав відсутність у ОСОБА_2 отриманого в установленому законом порядку дозволу на встановлення перегородки у загальному коридорі, де розташована належна їй на праві власності квартира НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1.

За даними викопіровки з поверхового плану на будівництво літер «А» по АДРЕСА_1 - у загальному коридорі квартир НОМЕР_2 та НОМЕР_3 встановлення перегородки, яка відділяла б квартири не передбачено (а.с. 204).

Наразі, приймаючи до уваги, що витягом з технічної документації на будинок НОМЕР_4 за адресою - АДРЕСА_1 не передбачено перегородки на шостому поверсі цього ж будинку, яка відділяла б квартиру НОМЕР_2 від квартири НОМЕР_3, а також відсутність у власника квартири НОМЕР_3 цього ж будинку дозволу на встановлення такої перегородки, відповідно суд приходить до висновку, що власник квартири НОМЕР_3 у будинку НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 незаконно встановив перегородку, яка відділяла його квартиру від квартири НОМЕР_2 цього ж будинку.

У судовому засіданні встановлено, що станом на день судового розгляду справи, перегородка в коридорі багатоквартирного будинку, який перебуває в загальному користуванні власників квартир, а саме сторін у справі відсутня, була демонтована позивачем ОСОБА_1 29.11.2014 року.

Звертаючись в суд з позовом, позивач послалася на те, що на момент отримання у власність квартири у загальному коридорі уже була встановлена перегородка, яка відділяла її квартиру від квартири відповідача. З часом, встановлена перегородка стала їй заважати відкривати вхідні двері до її квартири і вона звернулася до ОСОБА_2 з проханням демонтувати встановлену перегородку. Такі звернення позивач ОСОБА_1 робила двічі, однак відповідач не погодилася на її пропозицію, а тому зазначена перегородка була демонтована нею самостійно, однак з отриманням фізичної допомоги від свого чоловіка.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначені обставини не визнав.

Відповідач ОСОБА_2 ухвалу суду, щодо визнання її явки у судове засідання для з»ясування обставин за заявленим спором обов»яковою не виконала. Направила на адресу суду письмові пояснення.

Як видно зі змісту письмових пояснень ОСОБА_2, остання стверджує тільки про те, що ОСОБА_1 до руйнування перегородки жодного разу не звернулась до жодного компетентного органу, які мають вирішувати питання щодо порядку використання приміщень загального користування у житлових будинках.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, підтвердив суду, що його дружина ОСОБА_1, як власник квартири НОМЕР_2, що розташована поряд з квартирою НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_1 зверталася до ОСОБА_2 з проханням знести перегородку, яка була встановлена у загальному коридорі зазначених квартир НОМЕР_2 та НОМЕР_3, однак остання відмовила у категоричній формі, що супроводжувалося образами.

Сторони у справі визнали, що демонтовані частини перегородки і на час вирішення справи судом знаходяться у загальному коридорі їхніх квартир.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що відносини між нею та відповідачем ОСОБА_2 є конфліктними, остання не приводить їх коридор, який є коридором загального користування до попереднього стану, що був до встановлення перегородки, може і надалі чинити їй перешкоди у користуванні загальним коридором та мати можливість вільно відкривати вхідні двері до її ж квартири.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити її право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем підстави, щодо можливого порушення її права відповідачем ОСОБА_2 на користування загальним коридором мають місце. Крім того, відповідач ОСОБА_2, як власник квартири, яка незаконно була відгороджена від квартири позивача перегородкою, що була демонтована, не привела загальний коридор у стан, який мав місце до встановлення демонтованої перегородки.

З огляду на викладене, заявлені ОСОБА_1 вимоги про зобов»язання ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у здійсненні права власності, в тому числі, користування квартирою НОМЕР_2, що в будинку АДРЕСА_1, використовувати місце загального користування - коридор на шостому поверсі за його цільовим призначенням та привести коридор загального користування шостого поверху між квартирами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 у первісний стан підлягають задоволенню шляхом зобов»язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права власності щодо користування квартирою НОМЕР_2, що в будинку АДРЕСА_1 забезпеченням вільного доступу до вхідних дверей квартири та їх повного відчинення, використовувати місце загального користування - коридор на шостому поверсі за його цільовим призначенням та, як правонаступника прав та обов»язків попереднього власника, який за твердженням останньої встановив перегородку, привести коридор загального користування шостого поверху між квартирами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 у стан, який мав місце до встановлення демонтованої перегородки.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В обґрунтування заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивач ОСОБА_1 послалася на протиправність дій відповідача ОСОБА_2 щодо встановлення перегородки у коридорі загального користування без отримання дозволу на її встановлення у порядку визначеному законом, триваючим порушенням правил пожежної безпеки у зв»язку з наявностю перегородки у коридорі загального користування, відсутність можливості повністю відчиняти двері та, як наслідок вносити або виносити громіздкі речі.

Як зазначено судом вище, позивач набула право власності на квартиру, що розташована на одному поверсі з квартирою відповідача, коли перегородка, яка відділяла квартири уже була встановлена.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначала, що отримавши у травні 2010 року у власність квартиру НОМЕР_2, що у будинку НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 і до вересня 2014 року, не дивлячись на наявність перегородки, незручностей у користуванні місцями загального користування та вхідними дверима до своєї квартири не мала.

Судом також встановлено, що позивач зверталася до ОСОБА_2 з проханням знести перегородку і просила вчинити зазначені дії до 01.12.2014 року, а у випадку відмови повідомила про те, що перегородка буде демонтована нею самостійно. З огляду на відмов ОСОБА_2 позивач самостійно демонтувала перегородку 29.11.2014 року.

Приймаючи до уваги, що позивач заявила відповідачу ОСОБА_2 законну вимогу про знесення перегородки, що була встановлена у загальному коридорі, який є їх спільною сумісною власністю, однак не дотрималася визначеного нею строку і самостійно демонтувала перегородку до його спливу, відповідно ОСОБА_2 своїми діями не порушувала прав та інтересів позивача за межами визначеного останньою строку для їх усунення.

Що ж стосується зустрічних позовних вимог, заявлених ОСОБА_7 від імені та в інтересах ОСОБА_2 то вони не підлягають задоволенню з тих підстав, що за заявленими позивачем ОСОБА_8 вимогами суд дійшов висновку, що перегородка у загальному коридорі квартир НОМЕР_2 та НОМЕР_3 у будинку НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 власником квартири НОМЕР_3 була встановлена незаконно.

ОСОБА_2 незаконність встановлення перегородки, яка відділяла її квартиру від квартири позивача заперечувала і на час розгляду справи судом, при цьому, як зазначалося вище, представник останньої повідомив суд про відсутність у ОСОБА_2 отриманого у встановленому законом порядку дозволу на зведення перегородки.

Позивач зверталася до відповідача з вимогою її знесення, встановила строк до 01.12.2014 року, однак остання до 29.11.2014 року не вчинила дій для виконання вимоги позивача, у той же час ні ОСОБА_2, ні її представник не повідомили суд про намір відповідача виконати вимоги позивача щодо знесення перегородки у добровільному порядку, а стверджували, що ОСОБА_1 мала б звернутися до відповідних органів для з»ясування питання щодо правомірності встановлення перегородки та можливості знесення у той час, як за відсутності згоди останньої на встановлення перегородки, перегородка є такою, що встановлена незаконно.

Крім того, в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відповідачу ОСОБА_2, представник останньої послався на протиправність дій ОСОБА_1 щодо самовільного знесення перегородки, яка була встановлена в коридорі загального користування, що було психотравмуючим для неї та завдало шкоди здоров»ю, однак надані представником ОСОБА_2 докази щодо її стану здоров»я не містять даних про причинно-наслідковий зв»язок гіпертонічних кризів ОСОБА_2 з діями ОСОБА_1 по демонтажу перегородки, що були вчинені на два дні раніше до спливу встановленого строку.

За правилами ст. 88 ЦПК України та результатами судового розгляду заявлених сторонами у справі позовних вимог, судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 у межах задоволених судом позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 382, 369, 391, 386, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 208, 213, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Київська міська державна адміністрація в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «ЖЕО-103 Голосіївського району», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», Житловий кооператив «Темп-15» про визнання дій неправомірними, зобов»язання не чинити перешкод у користуванні власністю, приведення місця загального користування у попередній стан, зобов»язання використання місця загального користування у багатоквартирному житловому будинку за цільовим призначенням та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати незаконним зведення перегородки у коридорі загального користування на шостому поверсі багатоквартирного будинку за адресою - АДРЕСА_1, яка відділяла квартиру НОМЕР_3 від квартири НОМЕР_2.

Зобов»язати ОСОБА_2 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) не чинити ОСОБА_1 перешкод: у здійсненні права власності щодо користування квартирою НОМЕР_2, що в будинку АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного доступу до вхідних дверей квартири та їх повного відчинення; використання місць загального користування - коридору на шостому поверсі між квартирами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 за його цільовим призначенням; привести коридор загального користування шостого поверху між квартирами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 у стан, який мав місце до встановлення демонтованої перегородки.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Київська міська державна адміністрація в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «ЖЕО-103 Голосіївського району», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», Житловий кооператив «Темп-15» про відшкодування моральної шкоди, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Плахотнюк К.Г.