У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Панька В.Ф., Мацунича М.В.

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, інтереси яких представляє ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки припиненим, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.01.2006 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений кредитний договір № 35/01/06-Р на суму кредиту 15000 дол. США з терміном повернення 04.01.06р. по 04.01.13р. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 04.01.16р. між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачами був укладений договір майнової поруки (іпотеки) за реєстраційним № 6, за яким останні надали в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Вказують, що термін договору сплив 04.01.13р. і позивачам невідомо про стан виконання боржником умов кредитного договору. Згідно умов договору майнової поруки (іпотеки) майнові поручителі надали іпотекодержателю предмет іпотеки в строк до 4.01.13 р. (до закінчення терміну дії кредитного договору). Зазначають, що в період дії договору іпотеки до 4.01.13р. та після його закінчення до них як майнових поручителів, банком не було пред'явлено вимоги щодо виконання зобов'язань солідарно із боржником, а тому що їх зобов'язання як майнових поручителів припинені. Просили визнати договір іпотеки нерухомого майна № 375/01/06-Р від 04.01.06 р. припиненим з 5.01.13р. у зв'язку з закінченням його строку дії.

В процесі розгляду справи встановлено, що відповідно до договору факторингу №1 від 12.12.2011 р. право вимоги за вказаними вище зобов'язаннями перейшло до ТОВ «Кей-Колект» і тому судом замінено відповідача.

Рішенням суду у задоволені позову відмовлено.

З цим рішенням не погодились позивачі, просили скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянтів скаргу з наведених підстав підтримав.

Представники ТОВ «Кей-Колект» та відповідач ОСОБА_7 вважали, що підстав для задоволення скарги немає та пояснили, що до теперішнього часу рішення суду про стягнення боргу з позичальника не виконано по причині відсутності грошових коштів у позичальника.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги: договір майнової поруки припинений, оскільки до них, позивачів, як майнових поручителів не було пред'явлено вимоги щодо виконання зобов'язання; строк дії договору іпотеки згідно п.6.1. договору не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, а тому строк дії договору іпотеки є однаковим зі строком дії кредитного договору, тобто до 04.01.13р. включно; укладений договір іпотеки містить елементи різних договорів (змішаний договір поруки та іпотеки ).

Ці доводи є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Так, суд першої інстанції прийшов до висновку, що визначення позивачами договору іпотеки №375/01/06-Р від 04.01.2006 року змішаним договором, тобто врахування у цьому договорі елементів, як договору поруки, так і договору іпотеки як похідного від кредитного договору є помилковим. Тому сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

І такий висновок відповідає чинному законодавству.

Апелянти посилаються на Постанову Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.12р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних договорів», а саме: сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки не відповідає статті 252 ЦК України. Однак ними проігнорований п.23 даної Постанови, в якому зазначено наступне: при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Це стосується і посилання апелянта на правову позиція ВСУ, висловлена по справі №6-933 цс15, яка також не стосується договору іпотеки: вона стосується договору поруки і тому до даних правовідносин не може бути застосована.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно договору іпотеки № 375/01/06-Р від 04.01.06 р. п.6.1. договір діє з моменту такої реєстрації до повного виконання зобов'язань, що забезпечені іпотекою за цим договором. Таким чином, оскільки зобов'язання за кредитним договором № 35/01/06-Р від 04.01.06 р. не виконано, не може бути і припинений договір іпотеки № 375/01/06-Р від 04.01.06 р. Це також відповідає правовій позиції ВСУ по справі № 6-153 цс15, на яку є посилання в оскаржуваному рішенні і яка відповідно до ч.2 ст.214, ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування всіма судами при вирішенні подібних справ.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що апелянтам 6.01.11 р. направлялись повідомлення - вимоги та вони отримані апелянтами(а.с. 102-105), рішенням суду з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стягнуто заборгованість за кредитним договором. Це спростовує доводи апелянтів щодо непред'явлення вимоги до них та про незнання наявності заборгованості.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, інтереси яких представляв ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: