11.10.2016 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №533/1140/15-ц
провадження №2/533/6/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Науменко Н.Д.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

секретаря судового засідання Кумака А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Лутовинівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області, Козельщинська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту ОСОБА_7 від 10 листопада 2011 року нікчемним,-

В С Т А Н О В И В:

26.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд про встановлення нікчемності заповіту, посвідченого секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області ОСОБА_3 10.11.2011 року від імені померлої 13 січня 2015 року ОСОБА_7, яка мешкала в селі Омельниче, Козельщинського району Полтавської області і на випадок своє смерті належне їй майно заповіла ОСОБА_6.

При цьому позивач зазначив, що 13.01.2015 року померла сестра його батька та його рідна тітка ОСОБА_7, спадкоємцем другої черги за правом представлення якої він є. Звернувшись до Козельщинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову у звязку із наявністю заповіту. Вважає заповіт нікчемним, оскільки заповіт не було підписано особисто ОСОБА_7, а його підписання іншою особою відбулось з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, передбачених ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, яка була чинна на дату складання заповіту, а саме: у тексті заповіту у разі його посвідчення при свідках, текст заповіту має містити відомості про особу свідків, дату народження кожного, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, за яким встановлюється особа. Також позивач зазначає, що посадовою особою органу місцевого самоврядування не встановлена причина, з якої заповідач не могла підписати заповіт, а також те, що село Омельниче відноситься до підпорядкування Козельщинської селищної ради, на території якої є державна нотаріальна контора, в якій повинен посвідчуватись заповіт, а секретар Лутовинівської сільської ради повинна була відмовити у вчиненні нотаріальної дії.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 підтримали доводи позовної заяви. Представник позивача також доповнив їх тим, що громада села Омельниче входить до громади селища Козельщина, в якому є Козельщинська державна нотаріальна контора, тому взагалі секретар Лутовинівської сільської ради не мав права посвідчувати спірний заповіт з огляду на приписи ст.37 Закону України «Про нотаріат», положення п.1 Інструкції. Також представник зазначає, що згідно листа ВССУ від 16.05.2013 року порушення вимог ч.4 ст.207 ЦК України може бути підставою для визнання заповіту недійсним. Також представник позивача послався на те, що особи, присутні під час посвідчення заповіту, та допитані в якості свідків в судовому засіданні, надали суперечливі покази щодо наявності у них паспортів під час посвідчення заповіту, обставин посвідчення, зокрема, вирішення померлою питання міста посвідчення заповіту, її можливості самостійно поставити підпис на заповіті. Вважає, що підтвердженням можливості померлою поставити підпис є відомості про видачу довіреності, підписані померлою в 2006 та 2014 році.

Відповідач ОСОБА_6 позову не визнала та прохала відмовити в його задоволенні, посилаючись на надуманість підстав для встановлення нікчемності заповіту, про що направила до суду заяву.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що секретар Лутовинівської сільської ради ОСОБА_3 порушення форми та порядку складання заповіту від імені ОСОБА_7 не допускала, нею дотримано вільне волевиявлення заповідача при складання заповіту, померла була неписьменною, мала можливість написати лише дві букви свого прізвища у разі необхідності, прочитати текст заповіту не могла, через що прибула до нотаріуса із свідками, особи яких були встановлені за паспортами, заповіт усіма присутніми крім заповідача був прочитаний, підписаний та зареєстрований у встановленому порядку у відповідному реєстрі.

Третя особа, Лутовинівська сільська рада, позов не визнала. Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні надала пояснення, що вона працює секретарем Лутовинівської сільської ради і за рішенням № 9-Н другої сесії шостого скликання Лутовинівської сільської ради від 10.12.2010 року на неї покладено обов»язки вчиняти нотаріальні дії. Зазначила, що має право посвідчувати заповіти усіх осіб, які до неї звертаються. Ніяких попередніх домовленостей щодо посвідчення спірного заповіту не було. До Лутовинівської сільської ради приїхали один чоловік та чотири жінки. Чоловік завів стареньку бабусю. Бабуся сказала, що бажає скласти заповіт та надала свій паспорт та паспорт особи, на користь якої мала намір зробити заповіт. Вона поспілкувалась з заявницею і встановила, що та бажає заповісти своє майно жінці, яка про неї піклується, з»ясувала обсяг майна, наявність близьких у заповідача, перевірила за паспортами особи присутніх, після чого надрукувала текст заповіту, в якому зазначила осіб, що були свідками та особу, що розписуватиметься за заповідача, та його вголос прочитала,так як заповідач не могла прочитати текст складеного заповіту. Запропонувала кожному з присутніх вголос прочитати текст заповіту. Потім його підписала жінка, яка приїхала разом із бабусею. Паспорти були у всіх жінок, але вона не всі дані цих осіб зазначила у заповіті, оскільки перший раз робила такий заповіт, але за паспортами перевірили їх правоздатність та дієздатність заповідача. Бабуся нормально розмовляла, надавала відповіді та спілкувалась з іншими жінками, що не викликало у неї сумніву щодо її дієздатності та бажання скласти розпорядження майном на випадок смерті, про що вона відмітила в посвідчувальному записі. Відмовити у посвідченні заповіту підстав не мала, так як це не заборонено Законом України «Про нотаріат».

Представник третьої особи, Козельщинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 пояснив, що він є завідувачем нотконтори. Інших нотаріусів у Козельщинському районі немає. В день посвідчення спірного заповіту його не було на робочому місці через хворобу, а тому ОСОБА_7 скористалася послугами найближчої сільської ради, що не заборонено законом. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки є заповіт на ОСОБА_6, якій також свідоцтво не видане, оскільки виник спір, який перебуває на розгляді суду. Зазначив, що секретар Лутовинівської сільської ради мав право посвідчувати спірний заповіт. На його думку, текст заповіту свідчить, що секретар ради мав повний контакт з заповідачем, оскільки заповіт містить не тільки стандартні формулювання, а й посилання на конкретне майно. Щодо заповітів принцип територіальності взагалі не діє, тобто любий нотаріус або уповноважена особа органу місцевого самоврядування, де немає нотаріуса, має право посвідчити заповіт усіх осіб, що звернулися. Секретар не зазначила в заповіті місця проживання, даних паспортів свідків, але це не є пороком форми документу, так як для визнання заповіту нікчемним необхідні порушення вимог закону, прямо передбачених для форми та посвідчення заповіту, а не повне зазначення даних про особу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного

13.01.2015 року померла ОСОБА_7, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується інформацією Козельщинської державної нотаріальної контори, вміщеною в постанові ( аркуш 8).

За життя померлою складено заповіт, посвідчений 10.11.2011 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району ОСОБА_3, реєстрований за номером №150 в книзі реєстрації нотаріальних дій, згідно якого померла ОСОБА_7 заповіла все належне їй майно, а також житловий будинок з надвірними побудовами, присадибну ділянку, дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_6 (аркуш 7).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вказаний заповіт зареєстровано в даному реєстрі 17.11.2011 року Полтавською філією ДП «Інформаційний центр» (аркуш 9).

21.01.2015 року Козельщинською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_6 відкрита спадкова справа на майно померлої 13.01.2015 року ОСОБА_7 за № 15/2015 року, заяви про прийняття спадщини подані також сестрою померлої ОСОБА_8 та позивачем.

Постановою від 04.09.2015 року державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із наявністю спірного заповіту (аркуш 8).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Лутовинівської сільської ради №14 від 19.11.2010 року на секретаря виконавчого комітету ОСОБА_3 покладено обовязки по реєстрації актів цивільного стану та вчинення нотаріальних дій (аркуш - 238).

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року, яке має преюдиціальне значення та набуло законної сили, у справі № 533/973/15-ц відмовлено позивачу у визнання недійсним спірного заповіту з підстави невідповідності його вимогам закону щодо відсутності волевиявлення заповідача, форми та порядку посвідчення, а також встановлено, що заповідач була неписьменною ( аркуші 120 -133).

Позивачем надано суду дві копії доручень ОСОБА_7, підписані нею при посвідченні 06.10.2014 року та 15.11.2006року на отримання пенсії та орендної плати як докази наявності навичок писемності заповідача ( аркуші 152-153).

Свідок ОСОБА_9 показала в суді, що на прохання ОСОБА_7, з якою підтримувала дружні стосунки з 1959 року, разом проживала тривалий час і працювала в одному колективному господарстві, погодилась бути свідком при складанні нею заповіту на ОСОБА_6, яка її доглядала. Вона разом з ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приїхали в Козельщинську держнотконтору для складання заповіту. Нотаріус був відсутній і їм порадили звернутися до найближчої сільської ради, де посадові особи також мають право на посвідчення заповітів. Вони приїхали в сільську раду, де ОСОБА_7 розповіла секретарю про свої наміри, подала свій паспорт та паспорт ОСОБА_6 і в їх присутності секретарем було складено заповіт на все її майно зазначеній особі. Секретар перевірили їх паспорта, зазначила їх особи в заповіті, прочитала його вголос і запропонувала кожному із присутніх прочитати вголос заповіт і підписати його. За заповідачку підпис поставила ОСОБА_11І , а вона і ОСОБА_10 підписались як свідки. Наполягала на своїх свідченнях про те, що усі учасники нотаріальної дії пред»являли секретарю свої паспорта, вголос читали заповіт, а ОСОБА_7 була неписьменна, що їй відомо достеменно, так як за час спільної роботи ОСОБА_7 в документах могла поставити лише дві літери свого прізвища, а читати взагалі не вміла. Пояснила, що ОСОБА_10 також пред»являла паспорт секретарю при посвідченні заповіту ОСОБА_7 Суперечності у їх показах пояснила погіршенням стану здоров»я ОСОБА_10 та спливом часу після події 2011 року, а також заклопотаністю останньої складними сімейними обставинами.

Судом прослухано запис допиту свідка ОСОБА_10 у справі 533/973/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, яка за станом здоров»я не змогла з»явитися до суду та підтвердила, що була запрошена ОСОБА_7 як свідок при складанні нею заповіту на ОСОБА_6, зазначила, що при оформленні заповіту секретарем Лутовинівської сільської ради, ОСОБА_7 була у здоровому глузді, розповіла про свої наміри залишити все своє майно ОСОБА_6, яка за нею доглядала, заповіт підписали усі присутні, його читали вголос, вважала, що паспорт вона не брала. Звернутись до Лутовинівської сільської ради їм порадили в нотконторі, так як нотаріуса не було.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Статтею 203 ЦК України, передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Для заповіту статтею 1247 ЦК України передбачена письмова форма та нотаріальне посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на час посвідчення спірного заповіту), до повноважень посадових осіб органу місцевого самоврядування віднесено, у тому числі, посвідчення заповітів (крім секретних).

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 мала намір скласти заповітне розпорядження щодо свого майна, про що свідчать її дії, а саме, повідомлення знайомих, з якими тісно спілкувалась, про своє бажання скласти заповіт особі, що за нею піклується, мотивація свого бажання з посиланням на відсутність родичів поблизу її місця проживання, запрошення свідків і особи для підписання заповіту, приїзд до Козельщинської держнотконтори для складання заповіту і його оформлення в Лутовинівській сільській раді за відсутністю нотаріуса, чітке викладення посадовій особі свого наміру щодо розпорядження майном.

Враховуючи встановлене та вимоги закону волевиявлення спадкодавця мало місце і воно було відображено в посвідченому 10.11.2011 році заповіті. При цьому нотаріальна форма посвідчення заповіту ОСОБА_7 секретарем Лутовинівської сільської ради ОСОБА_3 з його подальшою реєстрацією була дотримана. ОСОБА_7 свідомо визначила спадкоємця, коло осіб, які засвідчать її волю та склад спадкового майна, вона звернулась до найближчої нотаріальної контори для вчинення нотаріальної дії і за відсутністю нотаріуса Козельщинської держнотконтори була вимушена звернутися до найближчої сільської ради, враховуючи її місце проживання, яке обслуговується зазначеною вище нотконторою.

Село Лутовинівка та село Омельниче є окремими населеними пунктами. У вказаних населених пунктах не має нотаріусів, що підтверджується поясненнями представника третьої особи Козельщинської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, наданими в судовому засіданні.

Враховуючи, що померла проживала в населеному пункті, в якому немає нотаріуса, вона мала право для посвідчення заповіту звернутися до нотаріуса в іншому населеному пункті, або до посадової особи органу місцевого самоврядування в населеному пункті, в якому не має нотаріуса.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Лутовинівської сільської ради №14 від 19.11.2010 року на секретаря виконавчого комітету ОСОБА_3 покладено обовязки по реєстрації актів цивільного стану та виконання нотаріальних дій.

Встановлено і підтверджується належними доказами, що заповіт посвідчений секретарем Лутовинівської сільської ради, на яку було покладено обов»язки по вчиненню нотаріальних дій, не є секретним, вчинення і посвідчення заповіту секретарем сільської Ради не за місцем проживання заповідача відповідає вимогам ст. 37 ЗУ «Про нотаріат».

Твердження позивача про те, що заповіт мав бути посвідчений виключно нотаріусом, в межах нотаріального округу за місцем реєстрації заповідача, є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону.

Передбачених статтею 41 Закону України «Про нотаріат» підстав для відмови у вчиненні цієї нотаріальної дії у секретаря Лутовинівської сільської ради не було.

Та обставина, що ОСОБА_7 на час складання заповіту проживала і була зареєстрована не в селах Лутовинівської сільради не є передбаченою законом підставою для укладення і посвідчення заповіту нотаріусом за місцем її проживання.

Отже, секретар Лутовинівської сільської ради ОСОБА_3 в межах наданих їй повноважень відповідно до вимог ст.ст. 37, 41 Закону України «Про нотаріат», п.7 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом МЮУ від 25 серпня 1994 року № 22/5 і чинної на час складання заповіту, мала право на посвідчення оспорюваного заповіту.

Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Відповідно до ч.5,6 ст.1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка знала померлу тривалий час, показала, що померла не вміла читати. Цей факт визнаний рішенням Козельщинського районного суду від 12 січня 2016 року.

Під час посвідчення спірного заповіту були присутні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9, які в судовому засіданні підтвердили, що померла в їх присутності, та присутності ОСОБА_11, висловила секретарю Лутовинівської сільської ради своє бажання скласти заповіт на ОСОБА_6 на все майно, оскільки вона її доглядає, надала свій паспорт та паспорт особи, на користь якої складалось розпорядження. Після виготовлення секретарем сільради за допомогою технічних засобів тексту заповіту, секретар сільради зачитала його вголос, потім прочитали вголос інші учасники нотаріальної дії крім ОСОБА_7 Потім вони підписали заповіт.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Спірний заповіт підписано ОСОБА_12. Зазначено, що її дієздатність перевірено. Свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтверджено, що заповіт в їх присутності підписано ОСОБА_11 Ці свідчення співпадають із показаннями в судовому засіданні секретаря Лутовинівської сільської ради ОСОБА_3

Суд відхиляє посилання позивача та його представника на те, що в заповіті не зазначено причини, з якої текст заповіту не може бути підписаний особою, яка його вчиняє, оскільки в тексті заповіту зазначено: «У звязку з тим, що гр. ОСОБА_7 не може особисто прочитати та підписати текст заповіту….».

Не приймаються до уваги твердження представника позивача про особисте підписання заповідачем доручень на отримання платежів, в яких підписи різняться і представляють собою написання невиробленим почерком двох букв в дорученні від 06.10.2014 року, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_9 та підпис в дорученні від 15.11.2006 року, вчинений добре виробленим почерком.

Суд також враховує похилий вік ОСОБА_7, стан її здоров»я, описаний свідками про те, що вона не могла пересуватися без сторонньої допомоги, в неї тремтіли руки, що значно обмежувало можливості в реалізації функцій написання навіть перших літер прізвища, тим паче прочитання неписьменною ОСОБА_7 тексту заповіту.

Представник позивача зазначає як підставу порушення форми заповіту відсутність вказівки в заповіті на дату народження, місце проживання, реквізити паспортів свідків, які підписали заповіт, не зазначення їх місця проживання.

Однак судом встановлено, що ці данні секретарем перевірялись, про що зазначено в тексті заповіту та посвідчувальному написіі, який містить дані про прізвища, ім»я та по батькові осіб, що підписали заповіт за заповідача, посвідчили його волю, перевірена була їх правоздатності та дієздатність заповідача, що вимагається законом і свідчить про встановлення цих даних із паспортів учасників нотаріальної дії. Це співпадає із свідченнями свідків.

Формальне не внесення в документ вказаних даних не може бути підставою для визнання правочину (заповіту) таким, що не відповідає закону по формі, оскільки вказані реквізити в даному випадку суттєво не впливають на форму заповіту.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статтей 57-60 ЦПК України.

Доказів наявності інших порушень форми та порядку посвідчення заповіту позивачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку посвідчення.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 203, 207, 1248,1251-1253 ЦК України, ст.37 ЗУ «Про нотаріат», керуючись ст.ст.3, 15, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Лутовинівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області, Козельщинська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту ОСОБА_7 від 10 листопада 2011 року нікчемним відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги у десятиденний строк з дня винесення повного рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 11.10.2016 року.

Суддя Н.Д.Науменко