Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 листопада 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Подільський РВ ГУ державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири.

Зазначила, що у спірній квартирі зареєстрований брат дарувальника ОСОБА_2, однак останній не проживає у ній.

Посилаючись на те, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в її утриманні, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з тих же підстав, просили його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи.

Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірне жиле приміщення являє собою трикімнатну квартиру, жилою площею 41,60 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Дана квартира належить позивачці на підставі договору дарування квартири від 04 листопада 2014 року ( а.с. 10-11).

У спірній квартирі зареєстровано дві особи, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою ЖБК «Електрон-2» від 29.08.2016 року № 40 (а.с. 12).

Позивачка пояснювала, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні.

Факт не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами від 10 січня 2016 року, 29 серпня 2016 року, 31 жовтня 2016 року ( а.с. 30-32).

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У ч. 1 ст. 405 ЦК України зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 406 ЦК України визначено, що право користування чужим майном припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення такого права.

Виїхавши з квартири на інше постійне місце проживання, відповідач втратив підставу для встановлення йому права на користування житлом як це передбачено ст. 406 ЦК України, а відтак позивач підставно ініціює питання про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватися квартирою.

Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивачки про зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки дане питання не віднесене до компетенції суду та може бути предметом судового розгляду лише в разі відмови відповідних органів зняти ОСОБА_2 з реєстрації на підставі даного рішення відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання».

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися власністю, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 316, 319, 383, 405, 406 ЦК України ст. ст. 3, 10, 11, 15, 58-60, 88, 209, 212-215, 224, 228, 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М. О. Шаховніна