АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1903/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_7, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

21 червня 2016 року ОСОБА_7 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивувала тим, що вона з відповідачем ОСОБА_6 проживала в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу з відповідачем мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час проживають окремо, дочка проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає, хоча має змогу надавати допомогу.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 30 % від заробітку.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 30 % заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття, починаючи з 21 червня 2016 року.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір в сумі 551,20 грн. в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2016 року як незаконне.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-СР № 080082, зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про народження від 14 березня 2012 року серія І-СР № 146586 (а.с. 3) від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_6.

Судом встановлено і дану обставину не спростовано відповідачем, що інших дітей, непрацездатної дружини він немає. Стягнень за виконавчими документами з нього не справляється.

Сторони по справі проживають окремо, дочка сторін проживає з матірю ОСОБА_7 та знаходиться на її утриманні, батько дитини не надає добровільної матеріальної допомоги на її утримання.

Відповідно до ст. 156 СК України батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Стаття 157 СК України визначає порядок вирішення питань щодо виховання дитини.

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ст. 180 СК України вказує, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обовязок є рівною мірою обовязком як матері, так і батька.

Ухвалюючи рішення (а.с. 27) та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачка в обгрунтування своїх позовних вимог надала вмотивовані доводи, які підтверджуються встановленими обставинами та наявними матеріалами справи, тому її позов підлягає до задоволення.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою (а.с. 32-33) ОСОБА_6 вважав, що рішення суду є незаконним і воно постановлено без встановлення всіх істотних обставин по справі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення районного суду, обгрунтованість доводів апеляційної скарги, пояснень, встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги не дають підстави для його скасування чи зміни.

Предметом даного позову є стягнення аліментів.

Як вже зазначалося вище, неповнолітня дитина сторін по справі ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої стягуються аліменти проживає з матірю, позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні.

Судом встановлено, що батьком дитини зазначений відповідач по справі ОСОБА_6, який проживає окремо та матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Під час розгляду справу в суді апеляційної інстанції, на виконання доручення апеляційного суду, ОСОБА_6 була надіслана довідка про його доходи № 20 від 29 серпня 2016 року, видана Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка, та яка долучена до матеріалів справи, з якої вбачається, що він отримує стабільну заробітну плату і має змогу сплачувати аліменти у визначеній судом частці від доходів заробітної плати.

Таким чином, в суді апеляційної інстанції було достовірно встановлено ту обставину, що ОСОБА_6 офіційно працевлаштований та регулярно отримує заробітну плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, враховуючи, дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття потребує матеріальної допомоги, також враховуючи те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини для забезпечення інтересів дитини, стабільних і гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, з урахуванням сімейного стану платника аліментів та одержувача аліментів колегія суддів погоджується з висновком районного суду про задоволення позовних вимог позивачки та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 30 % заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття, що узгоджується з визначеними положеннями ч. 2 ст. 182 СК України та відповідає встановленим обставинам по справі.

Крім того, судова колегія вважає вірним висновок суду в частині стягнення судових витрат, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства і відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :