АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1274/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1616/К/16 суддя Борис Н.О.
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

за участю: секретаря - Маслової К.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», найменування якого в подальшому згідно зі статутом (а.с.47-49) викладене як Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»у зв'язку зі зміною типу товариства, (далі ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, в якому просив стягнути на його користь з відповідача 793728,00 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на його користь моральну шкоду - 30000,00 грн., а також судовий збір на користь держави.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставило питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди. Зокрема просив змінити цей розмір з 30000,00 грн. до 5000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ПрАТ «ЦГЗК» зазначив, що з трудової книжки позивача вбачається, що він до працевлаштування до ПрАТ «ЦГЗК» мав стаж роботи протягом 28 років у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що неодмінно позначилось на виникненні у нього професійних захворювань. При цьому зазначив, що на ПрАТ «ЦГЗК» позивач пропрацював лише 7 років, що є меншим періодом ніж стаж роботи позивача на інших підприємствах в шкідливих умовах праці. У зв'язку із чим, представник відповідача вважає, що ПрАТ «ЦГЗК» не повинен відповідати за шкоду, завдану здоров'ю позивача іншими підприємствами. Також представник відповідача, вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивачем зазначено період праці на підприємстві відповідача в умовах впливу протягом 10 років, в той час як насправді було лише 7 років.

У зв'язку із чим, представник відповідача в апеляційній скарзі висловив свою незгоду із визначеним судом розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_3, оскільки визначений розмір на його думку не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є завищеним.

Поміж тим, представник відповідача зауважив в апеляційній скарзі на тому, що позивач за власної згоди працевлаштувався до ПрАТ «ЦГЗК», знаючи про існуючі шкідливі умови праці. Також, представник позивача вважає, що позивачем не доведено факт неправомірної поведінки відповідача та наявність його вини у спричинення позивачеві моральної шкоди. Крім того, вважає, що суд першої інстанції вирішуючи справу по суті ґрунтувався на припущеннях, оскільки щодо завдання позивачеві моральної шкоди суду пояснював представник позивача, а не позивач особисто.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає в повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, загальний трудовий стаж ОСОБА_3 становить 35 років, з них протягом 7 років позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів за професією електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування (підземний).

Висновком ЛЕК НДІ Промислової медицини від 05.03.2015 року № 385 ОСОБА_3 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозом: Радикулопатія попереково-крижова і шийна з вираженим порушенням біомеханіки хребт, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФС першого-другого ступеню), остеоартрозу в поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ступеню) та пері артрозу колінних суглобів (ПФС першого ступеню). Хронічний (пилотоксичний) бронхіт ЛН 1 ст. (а.с.10-11)

Висновком МСЕК від 14.07.2015 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності та присвоєно ІІІ групу інвалідності (а.с.14). При повторному переогляді висновком МСЕК від 02.06.2016 року відсоток втрати ОСОБА_3 професійної працездатності та група інвалідності не змінились, наступний переогляд призначено на 01.06.2017 року (а.с.50).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримане позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявністю у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 30 квітня 2015 року (а.с.12-13) причиною професійного захворювання ОСОБА_3 стало порушення перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, спростовуються оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим позивачем професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, він час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 знаючи про шкідливі умови праці, про які був попереджений, свідомо працевлаштувався до ПрАТ «ЦГЗК», оскільки той факт, що роботодавець ознайомив працівника з умовами праці та попередив про їх шкідливість не звільняє відповідача від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не заслухавши особистих пояснень позивача ОСОБА_3, розглянув справу за його відсутності, і таким чином ґрунтував висновки на припущеннях, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України участь у судовому засіданні є правом сторони, а не обов`язком.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення судом не взято до уваги, що позивач лише 7 років пропрацював в шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «ЦГЗК», оскільки вказана обставина не звільняє відповідача від обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та відшкодувати на користь позивача моральну шкоду.

Так, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру стягнутої моральної шкоди правильно враховував роз'яснення положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин. Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.308, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова