Справа № 682/2891/15-ц
Провадження № 2/682/35/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Тончук Р.І.,

при секретарі Придачук Г.Л.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кедруна Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Радошівської сільської ради Ізяславського району про стягнення збитків,

встановив:

ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Радошівської сільської ради про стягнення збитків. Посилається на те, що 18 травня 2009 року між ним та Радошівською сільською радою був укладений договір купівлі-продажу будівлі магазину загальною площею 499.6 кв.м., що розташований у АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 120010 грн., які він повністю перерахував на розрахунковий рахунок відповідача і, будучи власником будівлі магазину, користувався та розпоряджався ним. 14 липня 2011 року згідно нотаріально посвідченого договору він продав будівлю магазину ОСОБА_4 Згодом стало відомо про те, що постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 4 листопада 2010 року скасовано рішення виконкому Радошівської сільської ради № 11 від 30 березня 2005 року»Про визнання права власності на нежитлові об»єкти», свідоцтво про право власності сільської ради на приміщення магазину та визнано право власності на його будівлю за Хмельницькою обласною спілкою споживчих товариств. Отже, відповідно до ст. 658 ЦК України Радошівська сільська рада не мала права на відчуження будівлі магазину. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20.03.2014 року задоволено позов Хмельницької обласної ССТ до ОСОБА_4 про витребування від нього, як добросовісного набувача, будівлі магазину. Це рішення набрало законної сили. У зв»язку з цим він повернув ОСОБА_4 сплачені ним йому як продавцю кошти і Радошівська сільська рада повинна відшкодувати йому відповідно до ст. 661 ЦК України збитки, якими є: 120010 грн., що були сплачені ним відповідачу при купівлі будівлі магазину, 125980.23 грн. знецінення сплачених коштів та 74072.47 грн. проценти за користування коштами, які він розцінює як упущену вигоду. Загальна сума збитків становить 320062.70 грн., яку він просить стягнути з відповідача на його користь.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з»явився, оскільки проживає у РФ. Його представник ОСОБА_1 позов підтримав.

Представник Радошівської сільської ради ОСОБА_2 позову не визнав, давши пояснення про те, що законних підстав для стягнення з сільської ради на користь позивача сплачених ним за договором купівлі-продажу будівлі магазину коштів, немає. Договір був укладений на той час на законних підставах. На час укладення договору сільська рада була власником цієї будівлі. ОСОБА_3, ставши її власником, використував та розпоряджався нею. Продавши будівлю у 2011 році чоловікові сестри ОСОБА_4 , отримав від нього зазначену в укладеному між ними договорі суму і також користувався цими коштами. Факт повернення у травні 2015 року грошей ОСОБА_4 відповідач ставить під сумнів, враховуючи близькі родинні стосунки між сторонами останнього договору купівлі-продажу. Отже, Радошівська сільська рада жодних збитків позивачу не заподіяла. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 18 травня 2009 року між Радошівською сільською радою та ОСОБА_3 був укладений та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу за реєстром №86 договір купівлі-продажу приміщення цегляного магазину загальною площею 499.6 кв.м., що розташований у АДРЕСА_1(а.с.5). Сільська рада на той час була власником цього приміщення на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Радошівської сільської ради 6.04.2007 року і зареєстрованого у БТІ за № 592 та електронному реєстрі за № 18448950. Згідно договору продаж вчинено за 120010 грн. Договір зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що є відмітка у ньому. Отже, ОСОБА_3 став власником цього нерухомого майна і міг ним користуватись та розпоряджатись на свій розсуд. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом цього ж нотаріального округу 14.07.2011 року за реєстром № 1591, ОСОБА_3 продав приміщення магазину ОСОБА_4 за визначеною ними ціною - 116782 грн.(а.с.6). Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів(а.с.7). Отже, власником та користувачем приміщення магазину став ОСОБА_4, а ОСОБА_3отримав від нього вищевказану суму та користувався нею.

Правовстановлюючі документи,що стверджували право власності Радошівської сільської ради на приміщення магазину, визнані недійсними постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 4.11.2010 року(а.с.12). ОСОБА_3 не був учасником цього судового розгляду .

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 20.03.2014 року задоволено позов Хмельницької обласної ССТ до ОСОБА_4 та витребувано від нього як добросовісного набувача приміщення вищевказаного магазину(а.с. 18-20). Як вбачається з пояснень представників сторін, після вступу рішення в законну силу приміщення магазину ОСОБА_4 фактично не звільнялось, він продовжував його використовувати, а в даний час є його власником на підставі визнаної ухвалою Славутського міськрайонного суду від 4.06.2015 року мирової угоди, що була укладена між ним та Хмельницькою обласною ССТ при розгляді його позову про стягнення з обласної ССТ вартості здійснених поліпшень магазину та витрат на його утримання(справа № 682/1159/15 ц).Суду надана постанова державного виконавця відділу ДВС Ізяславського районного управління юстиції від 31.01.2015 року про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Славутського міськрайонного суду про витребування від ОСОБА_4 на користь Хмельницької обласної ССТ будівлі магазину у зв»язку з його виконанням. Однак, ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що приміщення магазину він фактично не звільняв і користувався ним.

Як вбачається з пояснень представника позивача, допитаного в якості свідка ОСОБА_4 та наданої суду розписки від 20.05.2015 року ОСОБА_3 повернув ОСОБА_4 у зв»язку з витребуванням у останнього приміщення магазину Хмельницькою обласною ССТ 246000 грн..(а.с.47).

Однак, зазначене не є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за договором купівлі-продажу від 18.05.2009 року коштів, сум, пов»язаних із знеціненням цих коштів, та процентів за користування коштами. Частиною першою ст. 661 ЦК України, на яку посилається представник позивача, як на підставу позовних вимог, передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. . Із змісту цієї норми закону випливає, що продавець має відшкодувати збитки покупцеві, у якого вилучено товар третьою особою. В даному ж випадку приміщення магазину у покупця за першим договором купівлі-продажу власником майна, яким є Хмельницька обласна ССТ,не вилучалось. Позивач був власником приміщення магазину за цим договором і до 2011 року міг користуватись та розпоряджатись ним. Після продажу приміщення магазину ОСОБА_4 отримав від нього як плату за приміщення магазину 116782 грн. Така ціна встановлена за волевиявленням обох сторін, про що зазначено у договорі. Продавши приміщення магазину, він користувався отриманими коштами. Отже, збитків йому не було заподіяно.ОСОБА_4. у травні 2015 року повернув визначену ним суму добровільно. На час відчуження будівлі магазину ОСОБА_4 він достовірно знав про скасування свідоцтва про право власності сільської ради на цю будівлю, оскільки був стороною по справі за позовом Хмельницької облспоживспілки до Радошівської сільської ради та нього про визнання договору купівлі-продажу недійсним, що був пред»явлений у грудні 2010 року, однак, відчужив будівлю ОСОБА_4, не вживши заходів для повернення своїх коштів, що були сплачені сільській раді, шляхом пред»явлення відповідного позову до сільської ради ,настоював на дійсності договору від 18.05.2009 року,подавши апеляційну скаргу на рішення Ізяславського районного суду від 1.08.2011 року, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу та скасовано його право власності на спірну будівлю.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. ОСОБА_3 приміщення магазину було продано до визнання недійсними правовстановлюючих документів сільської ради. У відповідача може виникнути обов»язок по поверненню позивачу сплачених ним за договором купівлі-продажу приміщення магазину коштів лише в разі визнання цього правочину недійсним. У зв»язку з визнанням правочину недійсним також виникає обов»язок по відшкодуванню збитків, заподіяних у зв»язку із вчиненням недійсного правочину(ст.216 ЦК України).

Однак, договір купівлі-продажу від 18.05.2009 року недійсним не визнаний. З таким позовом позивач не звертався, що ствердили у судовому засіданні представники сторін. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 11.02.2013 року , що вступило в законну силу, Хмельницькій обласній ССТ відмовлено в позові до Радошівської сільської ради та ОСОБА_3про визнання договору купівлі-продажу будівлі недійсним та скасування права власності, що стверджується оглянутою в судовому засіданні цивільною справою 2-61/2011 Ізяславського районного суду .

Згідно п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»якщо майно придбане за договором у особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір з порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.Тобто облспоживспілка мала право витребувати приміщення магазину у покупців за кожним з укладених договорів, але до ОСОБА_3 нею такий позов не був пред»явлений. Отже, положення ст. 661 ЦК України до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, не можуть бути застосовані. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник може витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Кошти передані ОСОБА_3 сільській раді на підставі укладеного ними договору, який судовим рішенням недійсним не визнаний.

З вищевказаних підстав позов не може бути задоволений як в частині стягнення сплаченої за договором суми, так і в частині стягнення коштів, пов»язаних з її знеціненням, та процентів за користування коштами, які представник позивача вважає упущеною вигодою, що взагалі не є обгрунтованим та доведеним. Ст. 625 ЦК України, на яку також посилався представник позивача, не регулює даних правовідносин.

Керуючись ст. ст.387, 661 ЦК України, ст..ст. 8.10,212, 213 ЦПК України, суд

вирішив:

ОСОБА_3 в позові до Радошівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про стягнення збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: