Справа № 2-252/2011p.
Провадження № 2/0202/1/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В ході розгляду справи позовні вимоги були неодноразово уточнені.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_5, внаслідок чого відкрилася спадщина на частку у квартирі АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5 між спадкоємцями виник спір щодо обсягу часток у спадковому майні. Вважає, що спадкоємцями першої черги є позивач та ОСОБА_4 - мати ОСОБА_5 Особливістю виниклого спору є та обставина, що визначена квартира належить померлому діду - ОСОБА_6, батьку ОСОБА_5.

Після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звернувся. Позивачка вважає, що ОСОБА_5 необхідно визнати таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки він проживав та був зареєстрований у спадковому майні на момент смерті свого батька - ОСОБА_6. Фактично, прийняте спадкове майно належить спадкоємцю з моменту його відкриття.

Вищевизначена частка ОСОБА_5 повинна була розподілитися між спадкоємцями першої черги, до якої відноситься позивач - дочка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (мати її батька) у рівних частках.

Після ознайомлення зі спадковою справою їй стало відомо, що крім визначених раніше у позові осіб, що мають право на спадкування, виявилася ще одна особа - дитина від першого шлюбу ОСОБА_7, яка на момент відкриття спадщини знаходилася в державі Ізраїль, та наявною декларацією висловила про своє право розпорядитися своїм правом спадкування після смерті свого батька ОСОБА_5 на користь дядька ОСОБА_3.

В позовній заяві, уточнених позовних заявах та в ході судового засідання позивачка просила: визнати ОСОБА_5 таким, що фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в цілому, що залишилася після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, в порядку спадкування за законом.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. В подальшому відповідно до заяви представник просила розглядати справу у її відсутності та задовольнити позов.

Представник відповідачів, відповідач ОСОБА_3 в судове засідання з'явилися. Позовні вимоги визнали частково.

Представник третьої особи: Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до листів просили суд розглядати справу у їх відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи КП ДМБТІ в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представників позивача, представника відповідачів, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 06 жовтня 1990 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3-5067 ( т.1 а.с. 7).

ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 з 06.12.1960 року. Від шлюбу мали двох синів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між ними було розірвано 24.04.1990 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Індустріальної районної у місті ради м. Дніпропетровська ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

Спадкоємцями першої черги після його смерті були його сини: ОСОБА_5 і ОСОБА_3.

Спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується листом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29.09.2010 року № 1055 ( т. 1 а.с.43).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Спадкоємцями першої черги після його смерті є: донька - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_4 та донька від першого шлюбу - ОСОБА_7.

Згідно листа, наданого головою Житлово-будівельного кооперативу № 104 в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_5 02 квітня 1999 року, ОСОБА_8 зареєстрована з 18 вересня 2001 року, ОСОБА_1 зареєстрована з 27 грудня 2002 року та ОСОБА_2 зареєстрована з 27 грудня 2002 року.

Відповідно до спадкової справи №2-14, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 05.10.2010 року після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с. 52-63) з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася ОСОБА_1 як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Мати ОСОБА_5 - ОСОБА_4 05.10.2010 року подала до нотаріальної контори заяву про відмову від права на прийняття належної їй частки у спадщині, яка залишилася після його смерті на користь брата померлого - ОСОБА_3. Донька ОСОБА_7 07.09.2010 року подала заяву про відмову від права на прийняття належної їй частки у спадщині, яка залишилася після смерті батька на користь брата померлого - ОСОБА_3. ОСОБА_3 05.10.2010 року подав заяву до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори О. Драпата від 17 січня 2011 року відмовлено ОСОБА_1, представнику малолітньої ОСОБА_2, 1998 року у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

За умовами п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, враховуючи вищевикладене, для їх врегулювання застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно із нормами ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Виходячи зі змісту наведеної норми закону прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4, Шоста дніпропетровська нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та в задоволенні позовних вимог щодо зміни черги спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2014 року змінено в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті батька.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів прийняття спадщини після ОСОБА_6 щодо фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, з таким висновком суд апеляційної інстанції не погодився, оскільки судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню. На час відкриття спадщини (01.09.1999 р.) не діяв Цивільний кодекс України 2004 року, тому правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України 1963 року. Позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, позивач не заявляв. За таких обставин, у зв'язку з тим, що судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме ст. 549 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини, рішення суду в цій частині було змінено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦК України, а мотиви, якими суд встановив відсутність підстав для відмови у задоволенні позову про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_6 були виключені з мотивувальної частини рішення. В іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Шоста державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини відмовлено. Рішення набрало чинності. В ході розгляду справи встановлено, що після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори, спадкова справа не заводилась. У квартирі АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_6 були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Позивач ОСОБА_3 з 08 лютого 1994 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. Враховуючи наведене, позивач в контексті вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) не є таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_6, а відтак його вимоги є необґрунтованими та відповідно не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, в ході розгляду справи встановлено, що після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилась. У квартирі АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_6 були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який фактично прийняв спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання ОСОБА_5 таким, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено вимоги про визнання за неповнолітньою ОСОБА_2 права власності на квартиру, що залишилася після смерті батька ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки неповнолітня ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті свого батька ОСОБА_5 та прийняла спадщину після його смерті, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, то суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1643 грн.40 коп.

Керуючись:Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування», від 30.05.2008 року №7, ст.ст. 524, 529, 548,549 ЦК УРСР, ст. ст.15,16,1258,1261,1268 України, ст. 3,7, 11,15, 60,61,88, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що фактично прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, що залишилася після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, в порядку спадкування за законом.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 1643 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар