Провадження № 22-ц/779/1419/2016
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ «Х-Адванс» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

17.11.2015 року ТзОВ «Х-Адванс» звернулось з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В заяві зазначено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ №657804 від 25.10.2012 року ТзОВ «Х-Адванс» є власником земельної ділянки площею 6,2207 га по вул. Вовчинецькій, 225 в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради з цільовим призначенням для обслуговування гаражної стоянки автомобілів. Жодних належних документів на капітальну забудову вказаної земельної ділянки нікому не було видано, а встановлення гаражів допускалось виключно на тимчасовій основі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2, реєстрацію права власності якого на гараж №97 визнано недійсною та скасовано постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року, яка набрала чинності, відчужив за договором купівлі-продажу від 29.12.2014 року належний йому гараж ОСОБА_3, позивач просив визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу як укладений під впливом обману, оскільки відповідач приховав факт оскарження в суді первинної реєстрації речових прав на обєкт продажу та подав нотаріусу недійсні документи щодо земельної ділянки, на якій розташований гараж. Також просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати недійсним посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 укладений 29.12.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу гаражу, що розташований в м. Івано-Франківську, гаражний кооператив «Соколи», гараж №97 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1).

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Х-Адванс» по 609 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт вважає помилковим посилання суду на ст. 61 ЦПК щодо обставин, встановлених постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, оскільки ні ОСОБА_3, ні приватний нотаріус ОСОБА_4 на брали участь у розгляді справи про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на гараж.

Як наслідок, суд дійшов помилкового висновку про те, що договір купівлі-продажу від 29.12.2014 року було укладено з порушенням прав позивача на земельну ділянку.

При цьому судом не було враховано того, що 12.08.2014 року між ТзОВ «Х-Адванс» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої по вул. Вовчинецькій, 225 с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради.

Факт укладення такого договору та його реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є доказом відсутності порушення прав позивача.

ОСОБА_2 також вказує на те, що судом не зазначено яким чином та яким способом порушені права позивача на земельну ділянку та які саме обмеження у реалізації права власності зазнав позивач в результаті укладення договору купівлі-продажу.

Апелянт вважає, що рішенням суду неправомірно позбавлено покупця ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, за відсутності доказів належності спірного обєкта нерухомості позивачу.

Не погоджується апелянт і з висновком суду про те, що продавець не подав нотаріусу документів, які б підтверджували речове право власника гаража на земельну ділянку, оскільки ст.377 ЦК не зобовязує продавця подавати такі документи, а вказує на необхідність зазначити інформацію про розмір та кадастровий номер земельної ділянки при оформленні договорів відчуження нерухомого майна.

ОСОБА_2 також вказує на те, що адреса земельної ділянки, власником якої є ТзОВ «Х-Адванс», є відмінною від адреси місцезнаходження гаража.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник ТзОВ «Х-Адванс» апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29.12.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу гаражу, відповідно до п.1 якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця гараж №97, що знаходиться в гаражному кооперативі «Соколи» в м. Івано-Франківську.

У пункті 4 договору купівлі-продажу зазначено, що гараж належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності №4058733, виданого 28.05.2013 року Держаним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ, номер запису про право власності 1091932, реєстраційний номер обєкта 1.

Згідно п. 8 договору купівлі-продажу Продавець свідчить, що гараж на момент укладення договору нікому іншому не проданий, іншим способом не відчужений, не наданий в найм (оренду), під заставою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб як у межах України, так і за межами України, немає та ін.

Встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015 року та ухвалою Вищого Адміністративного суду України від 23.09.2015 року, задоволено позов ТзОВ «Х-Адванс» та визнано недійсним і скасовано рішення №2656954 від 28.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ про проведення держаної реєстрації прав власності на гараж, що розташований в м. Івано-Франківськ, гаражний кооператив «Соколи», гараж №97 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1) за субєктом ОСОБА_2.

Також встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯМ №657804 від 25.10.2012 року ТзОВ «Х-Адванс» є власником земельної ділянки площею 6,2207 га по вул. Вовчинецькій, 225 в с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради з цільовим призначенням для обслуговування гаражної стоянки автомобілів. Жодних належних документів на капітальну забудову вказаної земельної ділянки нікому не було видано, а встановлення гаражів допускалось виключно на тимчасовій основі.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу право власності ОСОБА_2 на гараж було припинено, а отже він не вправі був його відчужувати.

Статтею 321 ЦК закріплено принцип непорушності права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Посилання апелянта у скарзі на те, що судом не зазначено яким чином та яким способом порушені права позивача на земельну ділянку та які саме обмеження у реалізації права власності зазнав позивач в результаті укладення договору купівлі-продажу, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту права, також не можуть біти прийняті до уваги, оскільки відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, про що розяснено у п.5 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Необґрунтованими є і доводи апелянта про те, що адреса земельної ділянки, власником якої є ТзОВ «Х-Адванс», є відмінною від адреси місцезнаходження гаража, оскільки такі доводи суперечать письмовим доказам, і відповідачем не зазначено в чому саме полягає відмінність адреси, адже с. Вовчинець підпорядковане Івано-Франківській міській раді, а тому вул. Вовчинецька, 225 с. Вовчинець Івано-Франківської міської ради та вул. Вовчинецька, 225 м. Івано-Франківська це одна і та сама адреса.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6