Справа №278/1593/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

06 жовтня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Дубовік О.М.,

секретаря судового засідання Поліщук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, Служба у справах дітей Житомирської державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва на право власності він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які фактично не проживають в квартирі більше трьох років і по теперішній час, власних речей у квартирі не мають. Тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з'явились, про час і місце слухання справи судом повідомлялись належним чином (а.с. 25, 27, 33, 34).

Представник третьої особи Служба у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи судом повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 32).

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідачів, що відповідає вимогам ст. 224 та ч.2 ст. 158 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с. 5) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6).

У вказаній квартирі, зокрема, зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою № 513, виданою 01.07.2016 року Виконавчим комітетом Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 7).

З довідки № 512, виданої 01.07.2016 року Виконавчим комітетом Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають протягом 3 років у квартирі за адресою:АДРЕСА_1 і по даний час (а.с. 8).

Крім того свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно за адресою: АДРЕСА_1 не проживають.

Відповідності до ст .ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пунктах 33, 34 Постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначається, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення, тощо.

Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а в разі відсутності з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач набув на законних підставах право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а тому, як власник вищевказаного житла, має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

З врахуванням вищенаведеної норми закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід усунути перешкоди в користуванні житлом - квартирою за адресою: АДРЕСА_1, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218, 224 ЦПК України, ст. 47 Конституцій України, ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» із змінами та доповненнями, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, Служба у справах дітей Житомирської державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер не відомий) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: О. М. Дубовік