Справа № 488/824/15-ц
Провадження № 2/488/135/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.06.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого по справі судді - Безпрозванного В.В.,

при секретарі судового засідання - Чуб Т.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера", уточнивши який, остаточно просив поновити його на посаді докера-механізатора комплексної бригади № 4 на навантажувально-розвантажувальних роботах вантажного району № 1 ТОВ "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера"; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.01.2015 року, та стягнути моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

В обгрунтування позову вказував, що з 16.08.2013 року працював в ТОВ "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера" на посаді докера-механізатора комплексної бригади № 4 на навантажувально-розвантажувальних роботах вантажного району № 1. 26.01.2015 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає його звільнення незаконним та безпідставним, оскільки причини його звільнення не відповідають дійсності, так як 16.12.2014 року він не вийшов на роботу у звязку із хворобою та відвідуванням в той день лікаря, про що ним надано відповідну медичну довідку. Також відповідачем порушено строки застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, передбачені ст. 148 КЗпП України. ОСОБА_1 вказував, що про його відсутність на роботі стало відомо 17.12.2014 року і даний проступок був визнаний прогулом, наказ про його звільнення мав бути виданий не пізніше 16.01.2015 року. Отже, на думку позивача, наказ № 21-к від 23.01.2015 року є таким, що суперечить чинному законодавству. Крім того, звільнення відбулося без погодження членів профкому первинної профспілкової організації. Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

В письмових запереченнях від 25.06.2015 року та доповненнях до заперечень на позовну заяву від 08.02.2016 року ТОВ "МСП Ніка-Тера", посилаючись на необгрунтованість позовних вимог, вказувало, що надана ОСОБА_1 медична довідка викликає сумніви щодо її достовірності, так як вона оформлена не належним чином. Крім того, ТОВ "МСП Ніка-Тера" на момент прийняття оскаржуваного наказу не було відомо про наявність вказаної медичної довідки, а сам позивач письмові пояснення про причини його відсутності на робочому місці у зміну з 20-00 год. 16.12.2014 року по 08-00 год. 17.12.2014 року надавати відмовлявся. Відповідач зауважив, що в медичній довідці зазначено про знаходження ОСОБА_1 під наглядом лікаря 16.12.2014 року з 15-00 год. по 19-00 год., а зміна, в яку позивач не вийшов на роботу, розпочата з 20-00 год. 16.12.2014 року. Будь-яких застережень щодо працездатності ОСОБА_1 після відвідування лікарні, тобто після 19-00 год. 16.12.2014 року, надана довідка не містить. З метою встановлення факту захворювання позивача відповідач звернувся до КЗ ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3" та відповідь про те, що лікарями ЦПМСД № 3 представлена медична довідка не видавалася, отримана тільки 15.01.2015 року. Отже той факт, що надана ОСОБА_1 медична довідка є недійсною, підтвердився 15.01.2015 року. Відтак, днем виявлення проступку є саме 15.01.2015 року. Отже наказ № 21-к від 23.01.2015 року прийнято не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України. Також відповідач зауважив, що керівництво ТОВ "МСП Ніка-Тера" не було належним чином повідомлене про створення ППО ВР № 1 ТОВ "МСП Ніка-Тера", що суперечить вимогам ст. 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності". Таким чином, ОСОБА_1 звільнено у порядку, передбаченому чинним законодавством. В доповненнях до заперечень вказував, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в сумі 30000 грн. нічим не обгрунтовані та не зрозуміло, із яких міркувань та з якого розрахунку позивач виходить щодо її розміру.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Зауважили, що ТОВ "МСП Ніка-Тера" режимне підприємство і після початку вечірньої зміни на територію нікого не допускають; з лікарні позивач вийшов о 19-00 годині та в нього при собі не було спеціального робочого одягу; на роботу він не поїхав, оскільки в силу географічного розташування лікарні та місця роботи, не встиг би, а якби встиг, то все одно його б не допустили б до роботи без сцеціального одягу.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях від 25.06.2015 року та в доповненнях до заперечень на позовну заяву від 08.02.2016 року. Зауважила, що підприємство забезпечує працівників спеціальним одягом, який знаходиться за їх місцем роботи, та існуючий пропускний режим дозволяв позивачу попасти на територію порту.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, суд знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В процесі розгляду справи судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Наказом № 383-к від 16.08.2013 року ОСОБА_1 прийнято в ТОВ "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера" на посаду докера-механізатора комплексної бригади № 4 на навантажувально-розвантажувальних роботах вантажного району № 1.

Наказом № 21-к від 23.01.2015 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 26.01.2015 року за прогул (в тому числі відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Посилаючись на хворобу 16.12.2014 року, його звернення до лікарняного закладу за медичною допомогою, отримання відповідної медичної довідки про знаходження під наглядом лікаря з 15 до 19 години 16.12.2014 року, неможливість вийти на роботу о 20 годині цього ж дня у зв'язку із хворобою та віддаленістю місця роботи, його телефонне повідомлення бригадиру про зазначені обставини, а також порушення адміністрацією строку для застосування дисциплінарного стягнення, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вважають, що відсутність позивача на роботі протягом зміни з 20 години 16.12.2014 року до 8 години ранку 17.12.2014 року пов'язана з поважними причинами, а його звільнення за прогул - це наслідок конфліктних відносин з адміністрацією вантажного району № 1 порту, викликаних його профспілковою діяльністю.

На переконання суду, позивач ОСОБА_1 всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України не довів поважність причин відсутності на робочому місці та протиправність його звільнення, що підтверджено дослідженими доказами.

Як зазначено в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із внесеними змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору (в т.ч. за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України), чи додержані власником чи уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пунктом 24 цієї ж Постанови регламентовано, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Із акту про відсутність працівника на робочому місці від 17.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 не приступив до роботи та був відсутній на робочому місці у зміну з 20-00 год. 16.12.2014 року до 08-00 год. 17.12.2014 року.

В письмових поясненнях від 19.12.2014 року на ім'я начальника вантажного району № 1 ТОВ "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера" ОСОБА_1 зазначив, що був відсутній на роботі у зв'язку із хворобою та зверненням з цього приводу до лікарні швидкої медичної допомоги. Також позивачем надано медичну довідку, за якою не можна встановити лікувальний заклад та лікаря, який її видав.

За повідомленням головного лікаря Міської лікарні швидкої медичної допомоги на запит ТОВ "МСП Ніка-Тера" ОСОБА_1 до міської лікарні швидкої медичної допомоги 16.12.2014 року не звертався. Повідомлення отримано відповідачем 13.01.2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

За листом заступника головного лікаря Комунального закладу Миколаївської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3" представлена відповідачем довідка про звернення ОСОБА_1 до лікаря 16.12.2014 року лікарями КЗ ММР ЦПМСД № 3 не видавалась та видана з порушенням "Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян", затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455. Повідомлення отримано відповідачем 15.01.2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на порушення строку для застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 148 КЗпП України, як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає необгрунтованими, оскільки в процесі судового розгляду доведено, що останнє повідомлення медичного закладу отримано ТОВ "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера" 15.01.2015 року. Факт дисциплінарного проступку встановлено саме 15.01.2015 року. тому наказ № 21-к від 23.01.2015 року видано в межах встановленого законом місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 долучено медичну довідку без дати, видану позивачу полікліничним відділенням Миколаївської міської лікарні № 4, що підтверджує його знаходження під наглядом лікаря 16.12.2014 року з 15 до 19 години з діагнозом "гостра респіраторно-вірусна інфекція", хронічний тонзиліт в стадії загострення. Зазначену довідку видано на підставі амбулаторної карти за місцем вимоги.

З метою перевірки достовірності зазначених обставин, а також медичної довідки, яку було пред'явлено ОСОБА_1 адміністрації порту, за дорученням суду адміністрацією Миколаївської міської лікарні № 4 проведено службову перевірку.

За повідомленням від 25.04.2016 року № 98 головного врача міської лікарні № 4 ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 дійсно звертався 16.12.2014 року для консультативного огляду міським інфекціоністом ОСОБА_5 за направленням сімейного лікаря ЦПМСД № 5. Після консультації видано довідку про огляд та встановлено діагноз для подальшого вирішення питання про непрацездатність сімейним лікарем за місцем проживання. Ксерокопія представленого консультативного висновку-довідки юридичної сили для вирішення питання про непрацездатність не має. З подробицями про подальшу долю хворого рекомендовано звернутися до ЦПМСД № 5 за місцем проживання позивача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснював, що в подальшому з приводу цього захворювання в медичні установи не звертався та обмежився вживанням медичних препаратів.

Крім того, зазначав, що про свою хворобу та непрацездатність 16.12.2014 року по телефону попередив докера-механізатора ОСОБА_6 для повідомлення бригадиру ОСОБА_7, з яким не було телефонного зв'язку.

Пояснення ОСОБА_1 стосовно телефонного повідомлення ОСОБА_6 про захворювання спростовується свідченнями докера-механізатора ОСОБА_6, який показав суду, що ОСОБА_1 попросив передати про свій невихід у зміну на роботу. За яких причин ОСОБА_1 не виходить на роботу, той не повідомляв. Про цей телефонний дзвінок він доповів бригадиру ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_7 показував, що працював на той час бригадиром бригади докерів-механізаторів та виконував обов'язки стивідора. Зі слів ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_1 не вийде на роботу. Про це дізнався, коли йому принесли наряд. Табельщик повідомив, що у ОСОБА_1 закінчився 15-денний ліміт відпусток за рік без зберігання заробітної плати.

Заступник начальника 1 вантажного району порту свідок ОСОБА_8 показував, що за півтора роки роботи докером-механізатором ОСОБА_1 за порушення правил техніки безпеки та пошкодження механізмів мав дисциплінарні стягнення. Свідку стало відомо, що 16.12.2014 року позивач не вийшов у зміну у зв'язку із відпусткою без зберігання заробітної плати.

Коли було встановлено, що ОСОБА_1 використав в 2014 році всі 15 днів такої відпустки, позивач через деякий час приніс медичну довідку. Медична сестра, яка працює в порту, довідку не визнала. ОСОБА_1 повідомив, що хворів та знаходився в лікарні швидкої медичної допомоги біля стадіона "Юність". Встановлено, що у цій медичній установі позивач не лікувався. Тоді ОСОБА_1 сказав, що ця поліклініка знаходиться на Намиві, але їхати туди відмовився.

З приводу прогула без поважних причин було складено відповідні документи та витребувано письмове пояснення ОСОБА_1

Твердження ОСОБА_1, що за станом здоров'я та значною відстанню до місця роботи о 20 годині 16.12.2014 року він не міг вийти на роботу, спростовуються дослідженими доказами.

Та обставина, що позивачем використано передбачений колективним договором 15-денний ліміт відпусток без утримання, підтверджується наданими відповідачем копіями заяв ОСОБА_1 про надання таких відпусток у 2014 році.

Заява ОСОБА_1 про неможливість потрапити на територію порту після початку його зміни також спростовується "Положенням про пропускний режим на території ТОВ "МСП Ніка-Тера", затвердженим 30.07.2012 року.

Судом не приймається до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що він як голова Первинної профспілкової організації "Вантажний район № 1 ТОВ "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера", не може піддаватися дисциплінарному стягненню без попередньої згоди виборного органу Профспілки.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", що на виконання Рішення Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року № 11-рп/2000 була викладена в новій редакції, профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця.

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється самим позивачем, керівництво ТОВ "Морський спеціалізований порт Ніка-Тера" не було належним чином повідомлене про створення такої Первинної профспілкової організації. Відтак, профспілка підприємства не була легалізована відповідно до вимог ст. 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Зазначену обставину також підтверджено інформацією профспілкового комітету працівників ТОВ "МСП Ніка-Тера" від 04.03.2016 року за № 3/03.

Таким чином, в процесі розгляду справи порушень трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 з підприємства за п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України з врахуванням незнятих з позивача та отриманих в 2014 році дісциплінарних стягнень судом не встановлено, що є підставою для відмови в задоволенні позову про поновлення на роботі.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними від основної, в задоволенні якої суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Безпрозванний