Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1712/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

28.09.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного підприємства «Фірма Інгуша», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Кіровоградська міська рада, Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, Житлово - експлуатаційна контора № 1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 про витребування майна,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до приватного підприємства «Фірма Інгуша», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Кіровоградська міська рада, Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, Житлово - експлуатаційна контора № 1 про витребування майна.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що 27.10.2004 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради винесено рішення № 1637, яким вирішено оформити право власності на об'єкти нерухомого майна, які підлягають відчуженню (приватизації), за територіальною громадою м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради, у т.ч. приміщення підвалу по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 16.02.05, згідно з яким власником вбудованого в житловий будинок нежилого приміщення площею 251,2 кв.м. є територіальна громада м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради.

Позивачі зазначили, що 06.04.2005 року між територіальною громадою м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради та ПП «Фірма «Інгуша» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського округу Ваврентович В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1030.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2011 року визнано незаконним та скасовано п.29 Додатку до рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 1637 від 27.10.04., скасовано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 16.02.05, згідно з яким власником вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_1 нежитлового приміщення є територіальна громада м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради.

Позивачі зазначили, що рішенням суду встановлено, що порушені охоронювані законом права та законні інтереси ОСОБА_3 зачіпаються рішенням виконавчого комітету, яке скасовано рішенням від 25.03.11р. Згідно п.4.2 рішення Конституційного суду України від 02.03.04р. № 4-рп/2004 по справі 1-2/2004 допоміжні приміщення, відповідно до п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадян квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру, передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоповерхових будинків.

Позивачі зазначили, що в результаті приватизації квартир АДРЕСА_2 підвальне приміщення, яке утримується ПП «Фірма «Інгуша» є об'єктом права спільної власності співвласників вказаного будинку і на нього розповсюджується правовий режим щодо спільної сумісної власності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.01.2013р. визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 06.04.2005 року між територіальною громадою м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради та ПП «Фірма «Інгуша» в особі директора Карапетяна С.А.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 05.03.2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вказане рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.13р.

Позивачі зазначили, що підвальні приміщення багатоквартирного будинку належать до допоміжних приміщень житлового будинку, входять до складу будинку як неділиме майно, використовуються для забезпечення експлуатації будинку і побутового обслуговування мешканців будинку та є їхньою спільною сумісною власністю, а тому не підлягають відчуженню.

Позивачі зазначили, що ним було замовлено експертний висновок де було встановлено, що будівлю житлового будинку з самого початку було побудовано з повноцінним підвалом, в якому були розміщені інженерні комунікації та технічне обладнання, яке необхідне для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартири житлового будинку.

Просили суд витребувати у ПП «Фірма «Інгуша» приміщення підвалу житлового будинку АДРЕСА_2 площею 251,2 кв.м. та передати його за актом співвласникам будинку АДРЕСА_2.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.09.2015 року залучено до участі у справі третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.01.2016 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровоград від 25 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, третя особа- ОСОБА_3 до Кіровоградської міської ради, виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визнання рішення № 1637 від 27.10. 2004 року незаконним та його скасування, визнання незаконним свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 16.02 2005 року та його скасування - в задоволенні позову відмовлено.

Натомість, задоволено частково позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3, яка звернулася до суду з самостійними вимогами, а саме: визнано незаконним та скасовано п. 29 Додатку до рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 1637 від 27.10.04; скасовано свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 16.02.05, згідно з яким власником вбудованого в житловий будинок АДРЕСА_1 нежитлового приміщення площею 251,2 кв. м. є територіальна громада м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради.

Так, зазначеним вище рішенням суду встановлено, що порушені охоронювані законом права та законні інтереси ОСОБА_3 зачіпаються рішенням виконавчого комітету, яке скасовано рішенням від 25.03.11р.

5 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулась до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 6 квітня 2005 року між територіальною громадою міста Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради та приватним підприємством «Фірма «Інгуша», який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського округу Ваврентович В.І. та зареєстрований в реєстрі № 1030.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровоград від 16.01.13 задоволено позов ОСОБА_3; визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 6 квітня 2005 року між територіальною громадою міста Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради та приватним підприємством «ФІРМА «ІНГУША», в особі директора Карапетяна Сергія Азізовича, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського округу Ваврентович В.І. та зареєстрований в реєстрі № 1030.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 5 березня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.13.

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд Кіровоградської області послався на той факт, що ОСОБА_3 не надала суду доказів того, що спірне приміщення є допоміжним.

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1).

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Таким чином, підвальні приміщення багатоквартирного будинку належать до допоміжних приміщень житлового будинку, входять до складу будинку як неділиме майно, використовуються для забезпечення експлуатації будинку і побутового обслуговування мешканців будинку та є їхньою спільною сумісною власністю, а тому не підлягають відчуженню.

Суд першої інстанції зазначив, що не бере до уваги ксерокопію наданого експертного висновку, підписаного не судовим експертом, а керівником групи обстеження, оскільки зазначений доказ в розумінні ч. 2 ст. 57 ЦПК України, відповідно до якої фактичні дані встановлюються, зокрема на підставі висновків експертів, є не допустимим. Крім того, відсутні підстави вважати, що вказане підвальне приміщення належить співвласникам багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 і вибуло з їх власності проти їх волі.

Так, відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи викладені в апеляційній скарзі, заперечення проти апеляційної скарги надані учасниками судового процесу дійшла висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позову в частині, що спірне приміщення є допоміжним і використовується для обслуговування житлового будинку .

Крім того, позивачами не надано належних доказів на підтвердження того , що позивачі є співвласниками спірного приміщення, і відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України мають право на витребування спірного майна.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді