Справа №718/889/16-ц
Провадження №2/718/344/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до відповідачів позовом про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору, в якому посилався на те, що він з дня народження проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1. Зазначене господарство відносилося до колгоспного двору, головою якого був його батько ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_6 В даному господарстві крім нього проживав та був зареєстрований його брат ОСОБА_2

Зазначає, що він працював на Киселівському цегельному заводі, а брат працював в колгоспі, вони разом утримували господарство, обробляли город. Після одруження у 1987 році він на нетривалий час вибув в с. Молодія Глибоцького району, а в зазначеному господарстві проживав його брат з сім'єю. Та кули життя у нього не складалося, повернувсяся додому, вживав алкогольні напої, з 1997 року не працював, згодом втратив паспорт, а тому брат його вигнав з батьківського дому і забороняв там проживати.

Вказує на те, що згідно домової книги та погосподарських книг сільської ради в с.Борівці він був зареєстрований з дня народження по 08.08.1987 року, з 25.12.1987 року по 09.08.1995 року, та з 24.10.1997 року по 11.11.98 року.

В зв'язку із необхідністю оформляти пенсію в липні 2015 року він звернувся у паспортний стіл Кіцманського району з проханням видати паспорт громадянина України. При отриманні паспорта дізнався, що 11.11.1998 року його було знято з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1, а тому, з того часу він проживав без реєстрації місця проживання.

При зверненні до сільської ради с.Борівці, йому пояснили, що згідно даних погосподарського обліку власником житлового будинку по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2. Згідно запиту до Кіцманського РБТІ, ним отримано копії інвентаризаційної справи на господарство із яких вбачається, що 10.11.1989 року на підставі рішення виконкому Кіцманської районної ради №36/2 від 08.02.1989 року було видано виконавчим комітетом Борівецької сільської ради Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, відповідно до якого зазначене господарство належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_2

Таким чином лише в липні 2015 року він дізнався, що був виписаний із господарства, а в серпні 2015 року дізнався, що його брат являється власником вказаного господарства.

Тому вважає, що він має право на частку в майні колгоспного двору, оскільки з дня народження і до часу припинення існування колгоспних дворів проживав у зазначеному господарстві своєю працею та коштами утримував його, вів домашнє господарство.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, пославшись на підстави задоволення позову, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, яка являється і представником третьої особи та їхній преставник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, як заявленому безпідставно, оскільки позивач не проживав разом з сім'єю ОСОБА_3 до 1996 року, так як знаходився у своєї дружини у с. Молодія. Біля дому все робив її батько ОСОБА_2, мати на той час працювала вчителем у сільській школі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала суду покази про те, що до смерті батьків, на час колгоспних дворів, позивач проживав біля них, працював та допомагав їм. Коли женився то приїжджав у село. На час проведення перебудови будинку ОСОБА_1 участі не брав.

Свідок ОСОБА_8 надала суду покази, вказуючи на те, що вона часто приїжджала в гості до відповідачів і не бачила там позивача. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали тільки у двох, а пізніше народилися діти. У 2005 році вони перейшли проживати у м. Чернівці.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що на час смерті батька ОСОБА_5, позивач у спірному господарстві не проживав.

Суд, заслухавши сторін по справі, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року №20 з подальшими змінами та доповненнями «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказують на те, що «положення ст. 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство.»

Колгоспний двір за цивільним кодексом Української РСР (1963 року) визначався, як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Як суспільна група «колгоспний двір» існував до 15 квітня 1991 року, тобто до прийняття постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII, якою введений в дію Закон України «Про власність».

Порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 р. №5-24/26, а згодом - вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 р. №69. Згідно із цими вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї).

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: - право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У судовому засіданні встановлено, що господарство по АДРЕСА_1 є колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_2. Наведене підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданого на підставі рішення виконкому Кіцманської районної ради народних депутатів № 36/2 від 06 лютого 1989 року, ксерокопіями з погосподарських книг. Статус колгоспного двору станом на 15.04.1991 року не втрачено, голова двору ОСОБА_2 був членом колгоспу.

Згідно інформації Борівецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 05 серпня 2015 року №108, яка видана на основі домової книги та погосподарських книг сільської ради в с. Борівці, ОСОБА_1 був зареєстрований в с. Борівці з дня народження по 08.08.1987 року, з 25.12.1987 року по 09.08.1995 року, та з 24.10.1997 року по 11.11.98 року. На протязі даного періоду вибував в с. Молодія Глибоцького району.

Членами вказаного колгоспного двору, які зареєстровані на момент припинення існування колгоспних дворів були: голова колгоспного двору ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_1, про що зазначено у погосподаській книзі Борівецької сільської ради.

Відповідно до ст. 126 ЦК УРСР працездатний член двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Згідно роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Суд бере до уваги пояснення відповідачів, показання свідків, які підтвердили, що ОСОБА_1 після одруження 1987 року вибув у с. Молодія Глибоцького району Чернівецької області. Участі у проведенні будь-яких робіт будинку, що розташований по АДРЕСА_1, не брав, що не спростовує і сам позивач.

Таким чином, виходячи з вказаних норм права та роз'яснень Пленуму ВСУ, вбачається, що ОСОБА_1 як такий, що вибув з колгоспного двору - на інше місце проживання та прикоротив зв'язки з колгоспним двором ще в 1987 році та своєчасно (на протязі 3-х років) не витребував своєї частки в майні колгоспного двору, відповідно до ст.126 ЦК УРСР втратив право на належну йому частку у майні колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 213 , 214 , 215 , ч. 1 п.5 ст. 256 ЦПК України, ст.ст.120,123,126 ЦК УРСР 1963 року, ст. 392 ЦК України - суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк