АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4761/16 Справа № 202/7135/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Глущенко Н.Г., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів шляхом внесення змін до кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

02 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, за якою просила суд зобов'язати ПАТ «ПУМБ» підписати із нею додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору № 5691533 від 14.09.2007 року та додаткову угоду до договору іпотеки № 5691581 від 14.09.2007 року про внесення змін в частині переведення валютного кредиту в гривневий за курсом 1 долар США - 8,31 грн., що встановлений на 01.01.2014 рік зі строком погашення на умовах кредитного договору та із застосування процентної ставки встановленої кредитним договором; судові витрати позивач просила покласти на відповідача. В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого на теперішній час є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та нею 14 вересня 2007 року було укладено кредитний договір № 5691533 відповідно до умов якого відповідач видав їй кредит в сумі 32 500 доларів США, а вона взяла на себе зобов'язання повернути банку кредит у строк до 14.09.2027 року. Також 14.09.2007 року між нею та відповідачем було укладено договір іпотеки № 5691581 відповідно до умов якого в забезпечення виконання її зобов'язань по кредитному договору № 5691533 банку в іпотеку була передана квартира, загальною площею 33,1 кв.м. 27.05.2014 року між нею та відповідачем було укладено додаткову угоду № 28687903 до кредитного договору №5691533 від 14.09.2007 року, відповідно до якої було змінено графік погашення кредиту та сплати процентів. Починаючи з дати укладання кредитного договору та до грудня 2014 року вона своєчасно здійснювала погашення кредиту, але у зв'язку із знеціненням національної валюти України - гривні та збільшенням курсу долару США, вона не змогла і надалі продовжувати своєчасно виконувати умови. На момент оформлення кредитного договору 1 долар США коштував 5,05 грн., станом на 20.08.2015 року 1 долар США коштує 23,50 грн. На сьогоднішній день вона не має фінансової можливості здійснювати погашення грошових зобов'язань, оскільки обставини, що зумовили зростання курсу валют є обставинами непереборної сили на які вона не може впливати і придбати валюту (долари) для здійснення щомісячного платежу в розмірі 346 доларів США вона не має фінансової змоги. Обставини в країні, що відбуваються останнім часом, а саме бойові захвати, протистояння та інше зумовили настання економічного колапсу. Посилаючись на вимоги статей 617, 652 ЦК України позивач зазначала, що обставини, якими вона керувалася в момент укладення договору змінилися настільки, що якби вона могла передбачити, що 1 долар США буде коштувати 20,00 грн. вона б уклала кредитний договір на інших умовах, або взагалі кредитний договір не уклала. У відповідності до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: 1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; 2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; 3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї; 4) поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на: зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту. 12 грудня 2014 року вона зверталася до ПАТ «ПУМБ» з пропозицією, щодо внесення змін до кредитного договору в частині переведення валютного кредиту в гривневий за курсом 1 долар - 8,31 грн., що встановлений на 01.01.2014 рік зі строком погашення на умовах кредитного договору та з застосування процентної ставки встановленої кредитним договором. Листом від 06.01.2015 року їй було відмовлено в переведені кредиту в гривневий. Через вказані обставини вона вимушена звернутися до суду із позовом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року ухвалено: у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити у повному обсязі; стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 5691533 за умовами якого відповідачем позивачу було надано кредит у сумі 32500,00 доларів США на придбання квартири, зі сплатою 11,50 % річних, зі строком повернення кредиту - до 14 вересня 2027 року (п.п. 1.1, 1.2, 1.2, 1.4 кредитного договору). Кредитні кошти були отримані позивачкою, що вона підтвердила у судовому засіданні. В забезпечення належного виконання позичальником умов зазначеного кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір № 5691581 від 14 вересня 2007 року, за умовами якого позивача передала відповідачу в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (п.п. 1.1-1.2.1.1 іпотечного договору). Як було встановлено в судовому засіданні, та що визнали сторони, позивач певний час здійснювала погашення заборгованості за кредитом у порядку та строки визначені умовами кредитного договору, однак, через зростання вартості валюти, в якій було видано кредит, а саме долара США порівняно до національної валюти України - гривні, позивач не спромоглася здійснювати подальше погашення боргу за кредитом та через погіршення матеріального стану, недостатність коштів та важкі сімейні обставини перестала вносити кошти на користь відповідача в рахунок погашення заборгованості за договором № 5691533 від 14.09.2007 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно кредитного договору, позичальник своїм підписом засвідчила, що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі. Як вбачається із умов договору, у п.п. 1.1.1 сторони однозначно погодили, що саме позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, позивач самостійно, розуміючи свої дії та їх наслідки, уклала кредитний договір, засвідчивши своїм підписом ознайомлення з його умовами та їх прийнятність до виконання, погодилася із умовами та в т.ч. взяла на себе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Крім цього, кредитний договір укладений у письмовій формі, сторони кредитного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Посилання позивачки на несправедливі умови кредитного договору є необґрунтованими, оскільки відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику (позивачеві), це виходить зі змісту положень ст.ст. 1046, 1064 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо зобов'язання ПАТ «ПУМБ» підписати із позивачем додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору № 5691533 від 14.09.2007 року та додаткову угоду до договору іпотеки № 5691581 від 14.09.2007 року про внесення змін в частині переведення валютного кредиту в гривневий за курсом 1 долар США - 8,31 грн., що встановлений на 01.01.2014 рік зі строком погашення на умовах кредитного договору та із застосування процентної ставки встановленої кредитним договором.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що між сторонами у справі було укладено кредитний договір № 5691533 від 14 вересня 2007 року за умовами якого відповідачем позивачу було надано кредит у сумі 32500,00 доларів США на придбання квартири, зі сплатою 11,50 % річних, зі строком повернення кредиту - до 14 вересня 2027 року. Кредитні кошти були отримані позивачем, що вона підтвердила у судовому засіданні суду першої інстанції. В забезпечення належного виконання позичальником умов зазначеного кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір № 5691581 від 14 вересня 2007 року, за умовами якого позивач передала відповідачу в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

12 грудня 2014 року позивач звернулася до ПАТ «ПУМБ» з пропозицією, щодо внесення змін до кредитного договору в частині переведення валютного кредиту в гривневий за курсом 1 долар - 8,31 грн., що встановлений на 01.01.2014 рік зі строком погашення на умовах кредитного договору та з застосування процентної ставки встановленої кредитним договором.

Листом банку від 06.01.2015 року позивачу було відмовлено в задоволенні її пропозиції щодо зміни кредитного та іпотечного договору.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК Українита уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

З огляду на положення статей 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК Українибанк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу, та в разі, коли за умовами кредитного договору позичальник одержав кредит у вигляді грошових коштів в іноземній валюті, він зобов'язаний повернути кредитодавцю на вимогу останнього цей кредит у вигляді грошових коштів у тій самій сумі і в тій самій валюті, що були ним одержані.

Відповідно до ст.ст.536,1054 ЦК України, необхідною істотною умовою кредитного договору є ціна кредиту, щодо якої сторони повинні дійти згоди у письмовій формі.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Стаття 643 ЦК України визначає момент укладення договору за пропозицією, в якій вказано строк для відповіді. Такий договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Частиною другою ст. 652 ЦК Українивстановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 652 ЦКзміна договору за рішенням суду у зв'язку із істотною зміною обставин допускається лише у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. У разі коли сторони у зв'язку із істотною зміною обставин звернулися до суду, зміна договору за рішенням суду може відбутися лише у випадках: 1) коли розірвання договору неможливе по суспільним мотивам; 2) коли таке розірвання приведе до шкоди, яка буде значно перевищувати подальше виконання договору на умовах змінених судом.

За умовами спірного кредитного договору, у п. п. 1.1.1 сторони однозначно погодили, що саме позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивач самостійно, розуміючи свої дії та їх наслідки, уклала кредитний договір, засвідчивши своїм підписом ознайомлення з його умовами та їх прийнятність до виконання, погодилася із умовами та в т.ч. взяла на себе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Разом з тим згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно статті 4 ЦПК України, ч.1 - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність наявності порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача за обставинами справи.

Позовна вимога щодо зобов'язання банку підписати із позивачем додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору № 5691533 від 14.09.2007 року та додаткову угоду до договору іпотеки № 5691581 від 14.09.2007 року є безпідставною, оскільки суперечить одній із загальних засад цивільного законодавства - свободі договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Таким чином, вказані позовні вимоги є безпідставними.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді Н.Г. Глущенко

З.М. Пономарь