Справа № 487/2116/15-ц
Провадження № 2/487/52/16
РІШЕННЯ

Іменем України

08.04.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого-судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» особі Миколаївської обласної дирекції про визнання кредитного договору, договорів поруки недійсними, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.15р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_3» особі Миколаївської обласної дирекції (надалі ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3») про визнання недійсними договору поруки №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року, кредитного договору №014/08-112/62306 від 30.03.2007 року, договору поруки №014/08-112/66299/П-2 від 14.08.2007 року та стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14.07.2009 року ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з нього, як з поручителя за договором поруки №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року, та з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №014/08-112/61562 від 07.03.2007 року. Оскільки в ході розгляду даної справи висновком судової почеркознавчої експертизи було встановлено, що договір поруки №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року підписаний не ОСОБА_1, а іншою особою, ухвалою суду від 26.08.2011 року, позовні вимоги до ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

26.02.2009 року ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №014/08-112/62306 від 30.03.2007 року. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2010 року вимоги банку були задоволені. Дізнавшись про існування вказаного рішення ОСОБА_1 звернувся до суду із завою про скасування заочного рішення, посилаючись на те, що зазначеного кредитного договору він не підписував. Проте, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.08.2012 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення. Після чого, він звернувся до банку з метою врегулювання даного питання, та керівництво банку його завірило, що питання буде вирішено та ніяких вимог банк предявляти до нього не буде.

08.02.2010 року ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з нього, як з поручителя за договором поруки №014/08-112/66299/П-2 від 14.08.2007 року, та з ОСОБА_6, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 16.02.2012 року позовні вимоги банку було залишено без розгляду.

Посилаючись на те, що зазначені договори поруки та кредитний договір він не укладав (не підписував), а також на те, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише в січні 2015 року, коли отримав вимогу Заводського відділу ДВС ММУЮ щодо стягнення кредитної заборгованості, позивач просив визнати недійсними договір поруки №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року, кредитний договір №014/08-112/62306 від 30.03.2007 року, договір поруки №014/08-112/66299/П-2 від 14.08.2007 року, а також стягнути на його користь з відповідача задану моральну шкоду в сумі 50000 грн.

В процесі розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України, є визнання правочину недійсним.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом не дійсним (оспорюваний правочин).

Статтями 547, 1055 ЦК України встановлено обовязковість письмової форми кредитного договору та правочину щодо забезпечення виконання зобовязання (договір поруки). Такі правочини, вчинені із недодержанням письмової форми, є нікчемними.

Вимогами до письмової форми правочину, передбаченими ст.. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Як встановлено в судовому засіданні, 07.03.2007 року між ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» та громадянином поіменованим як ОСОБА_1, укладено договір поруки №014/08-112/61562/П-2, згідно з яким останній взяв на себе зобовязання перед Кредитором відповідати по зобовязанням Боржника ОСОБА_7, які виникають з умов кредитного договору №014/08-112/61562 від 07.03.2007 року, в повному обсязі цих зобовязань. В звязку з невиконанням Боржником зобовязань за кредитним договором Кредитор (ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5») 14.07.2009 року звернувся до суду з позовом про дострокове розірвання кредитного договору №014/08-112/61562 від 07.03.2007 року, договорів поруки №014/08-112/61562/П-1 та №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року та солідарне стягнення з Боржника ОСОБА_7 і поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. В ході розгляду даної справи було призначено та проведено судово-почеркознавчу експертизу, згідно з висновком якої №2047 від 25.05.2011 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Поручитель» договору поруки №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року виконані не ОСОБА_1, а іншою особою. Ухвалю Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.08.2011 року позовні вимоги ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/08-112/61562 залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України за заявою представника ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5».

Крім того, 14.08.2007 року між ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» та громадянином поіменованим як ОСОБА_1, укладено договір поруки №014/08-112/66299/П-2, згідно з яким останній взяв на себе зобовязання перед Кредитором відповідати по зобовязанням Боржника ОСОБА_6, які виникають з умов кредитного договору №014/08-112/66299 від 14.08.2007 року. В звязку з невиконанням Боржником зобовязань за кредитним договором Кредитор (ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5») 08.02.2010 року звернувся до суду з позовом про дострокове розірвання кредитного договору №014/08-112/66299 від 14.08.2007 року, договорів поруки №014/08-112/66299/П-1 та №014/08-112/66299/П-2 від 14.08.2007 року та солідарне стягнення з Боржника ОСОБА_6 і поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Ухвалю Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2012 року позовні вимоги ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про дострокове розірвання договорів та стягнення кредитної заборгованості залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

30.03.2007 року ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» та громадянином поіменованим як ОСОБА_1, укладено кредитний договір №014/08-112/62306, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 3000 доларів США на строк до 30.03.2010 року. В звязку з невиконанням Боржником зобовязань за кредитним договором ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» 26.02.2009 року звернулось до суду з позовом про дострокове розірвання кредитного договору №014/08-112/62306 від 30.03.2007 року та солідарне стягнення з Боржника ОСОБА_1 і поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2010 року позовні вимоги ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_5» задоволені у повному обсязі. Дізнавшись про існування вказаного заочного рішення ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення. Проте, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.08.2012 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення. Зазначена ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

З положень ч.2 ст. 215 ЦК України та розяснень наданих у п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, вбачається, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом, а вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Як зазначено вище, за договором поруки №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року ОСОБА_2 предявив свою вимогу до ОСОБА_1 шляхом звернення 14.07.2009 року до суду з відповідним позовом. Проте, після отримання висновку експерта №2047 від 25.05.2011 року, представник Банку подав до суду заяву про залишення позовних вимог до ОСОБА_1 без розгляду, яка була задоволена судом, що свідчить про фактичне погодження Банку з нікчемністю даного договору поруки. Таким чином, між сторонами на теперішній час відсутній спір щодо нікчемності договору поруки №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Посилання позивача на направлення на його адресу вимоги державного виконавця Заводського відділу ДВС ММУЮ від 22.01.2015 року, суд оцінює критично, оскільки ця вимога не містить жодних даних на підтвердження того, перед ким виник цей борг та за яким правочином.

Вимоги позивача про визнання недійсними кредитного договору №014/08-112/62306 від 30.03.2007 року, договору поруки №014/08-112/66299/П-2 від 14.08.2007 року також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.. ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Жодних підстав, перелічених у ст.. 61 ЦПК України, позивачем не наведено ані у позовній заяві, ані під час розгляду справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.. 59 ЦПК України).

Зі змісту абзацу 2 ч.1 ст. 218 ЦК України вбачається, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання його окремих частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на показах свідків. Аналогічні розяснення містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року.

Проте, під час розгляду даної справи позивачем не надано жодного допустимого доказу на підтвердження його доводів щодо не підписання ним кредитного договору №014/08-112/62306 від 30.03.2007 року та договору поруки №014/08-112/66299/П-2 від 14.08.2007 року, та як наслідок недотримання письмової форми вказаних правочинів.

Посилання позивача на звернення до правоохоронних органів з приводу вжиття заходів до громадян ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 з приводу їх шахрайських дій шляхом підробляння вказаних правочинів, суд не приймає до уваги в звязку з неналежністю таких доказів, оскільки в ході розслідування факт підроблення договорів не був встановлений та обвинувальний вирок з цього приводу не постановлявся.

Крім того, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки в ході розгляду справи не встановлено порушення відповідачем прав або інтересів позивача.

Керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_2 ОСОБА_8» особі Миколаївської обласної дирекції про визнання недійсними договору поруки №014/08-112/61562/П-2 від 07.03.2007 року, кредитного договору №014/08-112/62306 від 30.03.2007 року, договору поруки №014/08-112/66299/П-2 від 14.08.2007 року та стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили через десять днів з моменту проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк та у порядку, передбаченому ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя В.В. Андрощук