АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1971/2016 р. Головуючий в І інстанції Сіянко В.М. Доповідач Полікарпова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року вересня місяця 21 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.10.2016 року померла тітка позивачки ОСОБА_9 та після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Леніна, 72 в с. Гладківка Голопристанського району Херсонської області та на земельні ділянки, право на які підтверджується державними актами: серія ІІІ ХС №010007 площею 2,04 га, ІV ХС №041090 площею 3,15 га, І ХС №032631 площею 5,17 га. За день до своєї смерті ОСОБА_9 склала заповіт на імя ОСОБА_7. Вважає даний заповіт недійсним, так як відповідачка обманним шляхом змусила ОСОБА_9 скласти заповіт на неї, оскільки на той час тітці виповнилося 64 роки, вона тяжко хворіла та в неї розвивався віковий склероз, що безумовно вплинуло на її волевиявлення під час складання заповіту. Крім того, на момент складання заповіту спадкодавець знаходилась у стані психічного розладу, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Під час розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним заповіт від 22.10.2015 року складений ОСОБА_9 на користь відповідачки з підстав, передбачених ст.1257 ЦК України, а саме через відсутність волевиявлення заповідача.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 липня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу і, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_7 надала на адресу апеляційного суду письмове заперечення і просить відмовити в задоволенні апеляції за необґрунтованістю, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано доказів на обґрунтування позовних вимог, а саме не доведено, що ОСОБА_9 в момент складання заповіту не розуміла значеня своїх дій та не могла керувати ними чи її волевиявлення не відповідало її волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_6 є племінницею ОСОБА_9, даний факт родинного звязку не заперечувався сторонами.

22 жовтня 2015 року ОСОБА_9 все належне їй майно заповіла ОСОБА_7 Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №1654 у присутності двох свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, з виїздом на місце проживання заповідача (а.с.46-47).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КГ №205611 ОСОБА_9 померла 23.10.2015 року (а.с.4).

За ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1247 Цивільного кодексу України визначає загальні вимоги до форми заповіту, за змістом ч. 2 якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Матеріалами справи, а саме виписками з медичної документації (а.с.71- 74) підтверджується той факт, що померла ОСОБА_9 хворіла. Разом з тим, згідно довідки № 638 від 21.10.2015 р. виданої лікарем-психіатром Голопристанської центральної районної лікарні, ОСОБА_9 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра Голопристанської ЦРЛ не перебувала (а.с.29).

Згідно із ч. 4 ст. 207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Такий же порядок закріплено в п.п.1.8, п.1 глави 3 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» .

З тексту заповіту (а.с.46), вбачається, що через хворобливий стан заповідачки та неможливості власноручно розписатися, заповіт від її імені та за дорученням ОСОБА_9 був підписаний рукоприкладником ОСОБА_12, тим самим нотаріусом при посвідченні даного заповіту було дотримано вимоги встановлені вище вказаною статтею ЦК України та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Нормами ст.ст. 1248, 1253 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Так, допитані в суді першої інстанції нотаріус ОСОБА_8 М,В., свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які були присутні при укладенні заповіту, підтвердили, що ОСОБА_9 була двічі перепитана нотаріусом щодо її намірів скласти заповіт на користь відповідачки, і та двічі підтвердила свої наміри. Вона адекватно відповідала на запитання нотаріуса, які стосувалися її стану здоровя, анкетних даних, обізнаності з приводу того, чого приїхала нотаріус. Також ОСОБА_9 однозначно стверджувала, що хоче заповідати своє майно ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_13, яка є рідною сестрою померлої пояснила, що у жовтні 2015 року вона повідомила ОСОБА_9 по телефону, що з обєктивних причин приїхати до неї не може і їй не потрібно належне ОСОБА_9 майно.

Позивачка не заперечує, що між нею та спадкодавцем, через складний характер останньої, були напружені стосунки і це підтверджується матеріалами справи (а.с.69).

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Главою 6 вищезазначеного Порядку передбачено, що нотаріус зобовязаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

З огляду на обставини справи, досліджені докази, пояснення надані нотаріусом та свідками в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що належних і допустимих доказів того, що у ОСОБА_9 на час складання заповіту від 22.10.2015 року було відсутнє волевиявлення ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді ОСОБА_6 надано не було.

При цьому в позовній заяві вона взагалі не навела, які саме порушення допустила нотаріус при посвідченні заповіту, адже, як вбачається з самого заповіту та копій витягів із справи №02-33, том №3 - Реєстр для реєстрації нотаріальних дій ( з 1443 по 2087) (а.с.38-42), справи №01-26, том №1 - Журнал обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса (а.с.43-45), нотаріусом було дотримано вимоги ст.ст. 1248, 1253 Цивільного кодексу України.

З врахуванням викладеного слід прийти до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності є законним і обґрунтованим.

Узагальнюючи доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку про те, що в них зазначено про порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії, а саме про те, що всі свідки були знайомими ОСОБА_7 та були присутніми при складанні заповіту на її прохання; ніхто із свідків не показав, що вони зачитали заповіт уголос; а також рукоприкладник ОСОБА_12 показав, що заповіт підписала сама заповідач.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта не свідчать про відсутність волевиявлення ОСОБА_9 на складання заповіту на відповідачку.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку поясненням свідків і колегія суддів з такою оцінкою погоджується. Жоден із свідків, які були присутні при складанні заповіту не пояснив, що ОСОБА_9 не розуміла значення заповіту. ОСОБА_12, який виступав рукоприкладником, на запитання суду уточнив свої свідчення та пояснив, що спочатку він не зрозумів запитання, а тому й дав на нього неправильну відповідь.

Отже доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути оскарження до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 27 вересня 2016 року

Ухвала набрала законної сили 21 вересня 2016 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4