Єдиний унікальний номер 234/5981/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1476/2016
Головуючий 1 інстанції Марченко Л.М.
Категорія 27 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Гапонова А.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа відділ державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Донецької області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа відділ державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивачка та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, поставився до розгляду справи формально, не надав належну оцінку матеріалам справи, а тільки, посилаючись на те, що позивачка не довела, що шкода завдана саме з вини відповідача чи його бездіяльності. В той час як предмет позову порушення прав і свобод людини та їх гарантії, що визначають зміст і спрямованість діяльності Держави, і саме Держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком Держави (ст.3 Конституції України). Це дає можливість громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок Держави (ст.ст.56,62 Конституції України). Представником Держави є орган місцевого самоврядування - Краматорська місцева рада (ст.56 Конституції), а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини. У зв'язку з тим, що державна виконавча служба Краматорського міського управління юстиції своєчасно не виконала необхідні дії, а саме вимоги ст.ст.30,40 Закону України «Про виконавче провадження», у позивачки виникло право на погашення заборгованості Державою через Головне казначейство України.

Позивачка в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за №3786 від 11 серпня 2016 року.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника.

Представник третьої особи в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивачкою зроблено грошові вклади до кредитної спілки «Мрія», з закінченням терміну договорів КС «Мрія» належні їй гроші не повернула, у зв'язку з чим вона звернулася до суду та на підставі судових рішень Краматорського міського суду від 14 жовтня 2014 року та від 28 листопада 2014 року на користь позивачки з кредитної спілки «Мрія» стягнуто 6125 грн. та 36750 грн., всього 42875 грн. До теперішнього часу КС «Мрія» стягнуті за рішенням суду кошти позивачці не виплачено, у примусовому порядку відділом державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Донецької області рішення виконані частково, позивачці перераховано 517,96 грн. (а.с.7-10,11-12).

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, вважає, що погашення існуючої заборгованості слід провести за рахунок держави в особі органу місцевого самоврядування Краматорської міської ради, з якої просить стягнути безпосередньо суму заборгованості в розмірі 42875 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні в розмірі 73344,74 грн. та 3% річних в розмірі 1814,34 грн., а всього 118034,58 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в сумі 59017,29 грн., яку позивачкою визначено у виді 50% від суми майнового стягнення, що завдана душевними хвилюваннями з приводу неможливості користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або через відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів Українми.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, при вирішенні зазначених спорів суду слід залучати до участі у справі відповідні державні органи, які здійснюють розпорядження бюджетними коштами.

У разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутись до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (ст.ст. 1174, 1166, 1167 ЦК України).

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. п. 3, 4 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В обґрунтування заявлених вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди ОСОБА_1 посилалися на тривале невиконання рішень Краматорського міського суду Донецької області від 14 жовтня 2014 року та 28 листопада 2014 року, у зв'язку з чим їй було завдано майнових збитків та моральної шкоди.

До позовної заяви позивачкою додано копії рішень Краматорського міського суду Донецької області від 14 жовтня 2014 року та 28 листопада 2014 року, ксерокопії виконавчих листів та листи управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області.

Разом з тим, позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання їй збитків та моральної шкоди внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідача, а також не зазначено в чому саме полягають неправомірні дії та бездіяльність Краматорської міської ради.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Таким чином, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, і їм надана належна оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді