Справа № 336/3750/16-Ц
Провадження № 2/336/2163/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 серпня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Кляшторного В.С.,
при секретарі Ведмедьовій В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,
24.12.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», що є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 241212ІВ відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № КР-07/Ф від 13.02.2008 року та договором іпотеки № 01 від 13.02.2008 року перейшло до ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС».
Окрім того, 17.02.2014 року між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» також було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами відповідно до якого право вимоги за вказаними вище кредитним договором та договором іпотеки перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
13.04.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення про солідарне стягнення з відповідачки та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором № КР-07/Ф від 13.02.2008 року у розмірі 610819,77 грн., судового збору у розмірі 1700,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2013 року було замінено стягувача ПАТ «ВТБ Банк» його правонаступником ТОВ «Кредекс Фінанс» у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого листа № 2-51/11 виданого 10.09.2012 р. на виконання рішення суду від 13.04.2012 року.
В подальшому ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знов було замінено стягувача у вказаному вище виконавчому провадженні ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Виходячи з того, що стягнення з позичальника у судовому порядку суми заборгованості за кредитним договором, а також виконавчі дії, вжиті в рамках виконавчих проваджень з виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2012 року про стягнення суми заборгованості не призвели до належного виконання зобовязання боржника за кредитним договором сама по собі наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником (поручителем) в іпотеку нерухоме майно.
На підставі викладеного позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідачки звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з всіма побутовими та господарськими спорудами розташований за адресою м. Запоріжжя, вул.. Щорса, 18, шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем, а також стягнути з відповідачки на свою користь понесені судові витрати по справі.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав на адресу клопотання в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_1 своєчасно повідомлена про день, час та місце слухання справи, до суду повторно не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, заперечень не надала.
Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди представника позивача, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2012 року позов ПАТ «ВТБ Банк» було задоволено та стягнуто в солідарному порядку з відповідачки та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № КР-07/Ф від 13.02.2008 року у розмірі 610819,77 грн., судовий збір у розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн. В подальшому відповідно до ухвал Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2013 р. та 18.04.2014 р. стягувачем у виконавчих провадженнях виданих на виконання вказаного рішення суду стало ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у звязку з набуттям право вимоги за кредитним договором № КР-07/Ф від 13.02.2008 на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.
Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до розділу 5 Договору іпотеки № 01 від 13.02.2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підстав рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержателя.
Як передбачено розділом 6 вищевказаного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного способу задоволення вимог іпотекидержателя, іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися іпотекодержателем шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Ціна продажу предмету іпотеки встановлюється у розмірі встановленому в п. 1.4 цього договору або за рішенням іпотекодержателя на підставі оцінки майна. Визначені розділом 5 цього договору способи задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші встановлені законодавством способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а договором іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість.
На думку суду, оскільки в договорі не зазначені всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а вказано лише про загальну можливість цього, правові підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки. відсутні..
Крім того, за змістом вищевикладених умов договору іпотеки задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий захист визначено окремим підпунктом.
На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.С. Кляшторний