У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 04 грудня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 12,3 % річних строком до 04 грудня 2016 року.

На забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань між позивачем та ОСОБА_7 укладений договір поруки від 04 грудня 2006 року № 70679.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 22 658,76 доларів США та пеня у розмірі 27 194 грн 26 коп., які позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 565 476 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2015 року змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 688,78 доларів США, що еквівалентно 541 269 грн 48 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 20 445 доларів США, що еквівалентно 510 229 грн 47 коп.; заборгованості за відсотками - 1 243,78 доларів США, що еквівалентно 31 040 грн 01 коп., та пеню у розмірі 27 194 грн 26 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 04 грудня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 12,3 % річних строком до 04 грудня 2016 року.

На забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань між позивачем та ОСОБА_7 укладений договір поруки від 04 грудня 2006 року № 70679.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 626, 629, ч. 1 651 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є обов'язковим для виконання сторонами; зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

05 листопада 2014 року відповідно до п. 11.1 кредитного договору ПАТ «УкрСиббанк» надіслав позичальнику і поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту на 32 день з дня отримання вимоги, яка ними була отримана 11 листопада 2014 року (а. с. 44−51, т. 1).

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості станом на 09 лютого 2015 року загальна заборгованість позичальника перед ПАТ «УкрСиббанк» склала 22 658,76 доларів США, (що за курсом НБУ станом на 09 лютого 2015 року становило 565 476 грн 50 коп.) і складається із: залишку заборгованості за кредитом - 20 445 доларів США, заборгованості за відсотками - 2 213,76 доларів США, та з пені у розмірі 27 194 грн 26 коп., а саме: з пені за прострочення сплати кредиту - 20 628 грн 54 коп. та пені за прострочення сплати відсотків - 6 565 грн 72 коп. (а. с. 24−36, 153−162, т. 1).

Згідно з п. 9.2 кредитного договору сторони домовились, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п. 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором); та/або

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов'язань, передбачених цим договором; та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5 % у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункти за банковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених ч. 1 п. 9.2 вказаного договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку: не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення, повідомивши позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії, шляхом направлення рекомендованого листа.

22 лютого 2008 року за № 130214 банк надіслав позичальнику лист про запровадження нової системи нарахування відсотків за користування кредитом (а. с. 32, 33, т. 2), зазначивши, що у разі порушення кредитної дисципліни, неналежного виконання умов кредитного договору банк, з дати прострочення суми боргу нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти, збільшені вдвічі від чинної процентної ставки. Між тим із наявного у справі графіка погашення кредиту, довідки -розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 22 лютого 2008 року умови кредитного договору позичальником виконувалися належно. Більш того, за графіком максимально допустима заборгованість позичальника мала складати 61 838 доларів США, а фактично складала 39 717,01 доларів США, тобто позичальник виконував умови договору належно, із випередженням графіка. Прострочення заборгованості за наданим кредитом у позичальника виникали з травня 2013 року та з березня 2014 року, тобто обставин, зазначених у п. 9.2 договору, які б давали підстави кредитору для зміни розміру процентної ставки, станом на 22 лютого 2008 року не було, тому ПАТ «УкрСиббанк» всупереч умовам договору, неправомірно у лютому 2008 року застосував передбачений договором порядок зміни розміру процентної ставки і змінив розмір процентної ставки щодо простроченого боргу в сторону подвійного збільшення.

Таким чином, апеляційний суд зробив правильний висновок про зміну рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір заборгованості за відсотками у зв'язку з безпідставністю стягнення з відповідачів підвищених вдвічі процентів з простроченого боргу у сумі 969,98 доларів США, оскільки вони були запроваджені кредитором у порушення умов договору.

Проте, задовольняючи позовні вимоги до поручителя, суди не взяли до уваги, що у позовній заяві зазначено, що з 01 березня 2014 року не здійснювалися платежі на погашення заборгованості за кредитним договором. З позовом банк звернувся 23 лютого 2015 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля (а. с. 63).

Банком 05 листопада 2014 року направлена вимога на адресу позичальника та поручителя, згідно з якою він вимагав сплатити заборгованість протягом 31 дня з дня отримання вимоги, яку, зокрема поручитель, отримала 11 листопада 2014 року.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка обов'язкова для застосування усіма судами, але судами попередніх інстанцій не врахована.

Оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права у частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_7, вони мають бути в цій частині скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги щодо позовних вимог у частині до ОСОБА_6 висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343−345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2016 рокускасувати у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 та у цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак