АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/8424/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Лапчевської О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідачів: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою

за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась з позовом до Оболонського районного суду м. Києва до ОСОБА_4, ОСОБА_3 в якому просив виділити йому у користування житлову кімнату площею 11,5 кв.м, відповідачам - житлову кімнату площею 19,1 кв.м, з залишенням у загальному користуванні кухні, коридору, ванної кімнати, вбиральні у квартирі АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що є власником 1/2 частини вказаної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 49,3 кв.м, житловою - 30,6 кв.м, яка складається з двох кімнат, площею 19,1 кв.м та 11,5 кв.м, є також коридор, вбиральня, ванна кімната та кухня.

Власником іншої 1/2 частини квартири є ОСОБА_3

Позивач вказує, що має намір особисто проживати в спірній квартирі, та оскільки сторони мають самостійні заробітки, ведуть окреме господарство, щоб не створювати непорозумінь в питаннях оплати житлово-комунальних послуг звернувся із даним позовом до суду.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою - відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивач особисто і обмірковано бажає мати у особистому користуванні саме маленьку кімнату площею 11.5 кв.м, що перепадає на його частку саме в сторону зменшення.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачі та їх представник в суді апеляційної інстанції заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Стець Н.М., ОСОБА_6 та ОСОБА_4 придбали в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,30 кв.м.

Згідно даних технічного паспорту на спірну квартиру, квартира складається з 2 кімнат площею 11,3 кв.м та 19,3 кв.м, і має житлову площу - 30,6 кв.м.

У відповідності до договору дарування 1/2 частини квартири від 24 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., ОСОБА_4 подарувала 1/2 частину АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Як вбачається з довідки форми 3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 466/83/13 від 03 лютого 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 житловою площею 30,52 кв.м, яка складається з 2 кімнат, зареєстровано 5 осіб - позивач ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Судом встановлено, що частина жилої площі в квартирі, яка відповідає часткам позивача ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_3 в праві власності на квартиру, становить 15,3 кв.м (30,6:2).

Частинами 1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Прововою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс15 визначено, що Відповідно до ст..358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

З огляду на викладене колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що порядок користування квартирою, який просить встановити позивач, не відповідає розміру жилої площі, що припадає на частку кожного свіввласника у квартирі не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, колегія суддів вважає, за можливе виділити у користування ОСОБА_6 житлову кімнату жилою площею 11,5 кв.м, а ОСОБА_4, ОСОБА_3 житлову кімнату жилою площею 19,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Та решту приміщень у вигляді кухні площею 8,0 кв.м., коридору площею 7,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м, балкону 6,2 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Посилання відповідачів на те, що ними ОСОБА_6 не чиняться перешкоди у користуванні квартирою та те, що він не проживав у спірній квартирі, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_6 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою - задовольнити.

Встановити порядок користування в квартирі АДРЕСА_1, виділити в користування ОСОБА_6 житлову кімнату жилою площею 11,5 кв.м, а ОСОБА_4, ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату жилою площею 19,1 кв.м.

Решту приміщень у вигляді кухні площею 8,0 кв.м., коридору площею 7,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м, балкону 6,2 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_6 суму сплаченого судового збору у розмірі 1023 грн. 12 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: