Номер провадження: 22-ц/785/2414/16
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - «Про стягнення заборгованості», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

4 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулись до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 28282,09 грн., судові витрати у розмірі 282,82 грн. В обґрунтування вимог, банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.08.2006 року ОСОБА_2 отримала 16.08.2006 року кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, до 31.07.2013 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконала.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Відповідач позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, пояснивши, що кредиту вона фактично не отримала. Кошти з картки були шахрайським шляхом зняті невідомими їй особами. В 2013 році вона вирішила продати дитячу коляску та дала об'яву про це, після чого їй подзвонили невідомі і попросили дати банківські реквізити для перерахунку коштів, оскільки покупцем мала бути якась юридична особа. Вона довірилась цьому і повідомила дані своєї банківської картки. Після цього зрозуміла, що її ошукали, оскільки раптово стали зніматись її кошти в різних банкоматах. З цього приводу вона зверталась в банк і міліцію, однак справу до цього часу не розкрито. Тому у позові просила відмовити.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2016 року позов задоволений, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.08.2006 року станом на 31.03.2015 року у розмірі 28282,09 грн., стягнуто судові витрати у розмірі 282,82 грн.

18.01.2016 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування районним судом обставин по справі, а також на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

16.08.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.

Згідно ст. ст. 525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.624 ЦК україни, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Крім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Так, визначений у заяві ліміт у розмірі 1000 грн. у подальшому банком щорічно змінювався та досягнув у 2012 році 11000 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, але відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за договором, у зв'язку чим виникла заборгованість.

Колегія суддів погоджується, з висновком районного суду про задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача щодо фактичного неотримання кредитних коштів, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачени договором.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% суми позову.

Доводи відповідача про викрадення у неї коштів з банківської картки не підтвердженні належними доказами, оскільки сам факт звернення в правоохоронні органи з цього приводу не є підставою для звільнення відповідача від договірних зобов'язань з банком.

З листа Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області від 11.09.2015 року вбачається, що кримінальне провадження за №0001541 від 02.10.2013 року закрито 06.12.2013 року слідчим Гуком О.І. на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Колегія суддів звертає увагу, що клієнт зобов'язаний вживати заходів щодо запобіганню втрати (викрадення) або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання, а також клієнт зобов'язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати карти, або отримання повідомлення про їх незаконне використання.

Крім того, держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою.

Зазначені вище умови згідно вимог ст. 629 ЦК України є обов'язковими для позивача та відповідача.

В свою чергу, відповідачем по справі не було надано доказів того, що вона зверталась до банку з метою блокування картки, натомість з матеріалів справи вбачається, що вона постійно користувалась карткою, про що свідчать дані рух по картковому рахунку.

Аналізуючи доводи апелянта, колегія суддів вважає, що відповідач проявила недбалість, оскільки надала невідомим особам дані свого карткового рахунку, що надало можливість невідомим особам скористатись грошовими коштами з її картки.

Таким чином, відповідач несе відповідальність за всі проведені несанкціоновані 30.07.2012 року операції до моменту блокування вищезазначеної картки.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та заперечень до позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні районним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні. .

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

09.03.2016 року м. Одеса