печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

19 травня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту, укладений між сторонами.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 16.08.2006 з відповідачем укладено кредитний договір № 014/0043/74/63300, відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 122000,00 доларів США, строком на 240 місяців, тобто по 16.08.2026, із сплатою 12 % річних. Позивач посилається на те, що відповідач не надав йому інформації у письмовій формі про умови кредитування, про сукупну вартість кредиту з врахуванням процентної ставки за ним, вартості супутніх послуг на інших фінансових зобов'язань тощо, така обов'язкова інформація відсутня у кредитному договір, тому просить визнати кредитний договір недійсним. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 11, 15, 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України.

Позивач, повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився у судове засідання. Присутній представник позивача позов підтримала з викладених в ньому підстав, просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про розгляд справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви, клопотання, письмові заперечення не подав.

Третя особа повідомлена належним чином про розгляд справи, про причини неявки у судове засідання також не повідомив суд.

Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, заслухавши обґрунтування представника позивача, приходить до наступного.

16.08.2006 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», найменування якого змінено відповідно до вимог закону на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем ОСОБА_2 укладено договір № 014/0043/74/63300, відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 122000,00 доларів США, строком на 240 місяців, тобто по 16.08.2026, із сплатою 12 % річних /а. с. 5-8/.

На виконання умов кредитного договору відповідачем позивачу були надані кошти в іноземній валюті у розмірі 122000,00 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (п. 1.1. договору), для придбання нерухомості, відповідно до п. 2.1. договору

22.06.2009 між сторонами укладено додаткову угоду № 014/0043/74/63300/1 до кредитного договору № 014/0043/74/63300 від 16.08.2006, згідно з якою врегульовано заборгованість відповідача перед позивачем та змінено умови погашення (реструктуризації) кредиту /а. с. 9-10/.

У подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 014/0043/74/63300/2 від 21.12.2010, згідно з якою, зокрема, строк погашення заборгованості збільшено до 16.08.2036 /а. с. 11-14/.

07.02.2012 позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 014/0043/74/63300/3 до кредитного договору № 014/0043/74/63300 від 16.08.2006 /а. с. 15-18/.

З підписанням кредитного договору ОСОБА_2 взяв на себе певні зобов'язання щодо отримання, використання за призначенням, повернення суми отриманого кредиту, а також сплати відповідної плати за його користування, і виконання всіх інших зобов'язань, як вони визначені у цьому договорі (п.п. 5, 9 кредитного договору).

Відповідно до п. 12 договору № 014/0043/74/63300 від 16.08.2006, його підписанням позивач підтверджує, що банк надав йому підписаний зі сторони банку оригінальний примірник цього договору та всіх додатків до нього, посилання на які містяться в цьому договорі.

Відповідно до п. 4 додаткової угоди № 014/0043/74/63300/1 від 22.06.2009, п. 6 додаткової угоди № 014/0043/74/63300/2 від 21.12.2010 та п. 6 додаткової угоди № 014/0043/74/63300/3 від 07.02.2012, позичальник підтвердив, що перед укладенням додаткової угоди він повідомлений у письмовій формі про всі види споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007), що підтверджується підписом позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід'ємною частиною додаткової угоди, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації - вона є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною /а. с. 9, 13, 17/.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Правочин який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Пункт 10 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснює, що згідно з статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15.02.2011 (№ 3024-VI) «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Відповідно п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонам процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням,зокрема, таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

У відповідності до п. 3 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи на договорі.

Так, згідно з п. 12 оспорюваного кредитного договору встановлено, що сторони погодили, що з укладанням договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує буд-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору.

З матеріалів справи вбачається, що протягом дії кредитного договору позивач тричі укладав з відповідачем додаткові угоди, погоджуючи зміни до кредитного договору, але не звертався за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Кожна з укладених між сторонами додаткових угод є невід'ємною частиною кредитного договору і відповідні положення кредитного договору застосовуються з врахуванням змін умов кредитування, внесених додатковою угодою.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ст.ст. 6, 627 ЦК України закріплено загальний принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 16, 192, 203, 215, 207, 525, 526, 530, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218, 224, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова