Справа № 415/946/16-ц
Провадження № 2/415/592/16
Р І Ш Е Н Н Я

22.07.16 року Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Бойко С.Л.

при секретарі Нестеренко С.М.,Тимофієвої О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Лисичанськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування пояснила, що 19.04.2010року її син, ОСОБА_2 знаходячись за місцем її проживання та реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 жорстоко побив її дочку, ОСОБА_3 Вироком Лисичанського міського суду від 28.09.2012 року відповідач був засуджений за ст.122 ч.1 КК України за спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. Конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник з приводу спору між ними у звязку з відмовою ОСОБА_2 здійснювати за позивачем догляд. Відповідач навмисно спричинив ОСОБА_3. тілесні ушкодження, в результаті яких дочка отримала закритий перелом нігтьової фаланги першого пальця лівої кісті. Данні обставини підтверджуються рішенням Лисичанського міського суду від 22.04.2014 року. З 2009 року позивач прикована до постелі у звязку з отриманою травмою, переломом шейки тазостегнового суглоба і дочка здійснювала догляд за нею. У звязку з отриманою травмою ОСОБА_3 відчувала біль, її рух був обмежений, до теперішнього часу травма руки дає про себе знати. Завдані тілесні ушкодження дочці позивача призвели до моральних страждань, вимагали та вимагають додаткових зусиль для організації життя, зухвале ставлення відповідача до скоєного стало джерелом негативних емоцій та переживань. Моральні страждання позивача полягають у її внутрішніх переживаннях з приводу фізичного та психологічного стану дочки, яка на момент побиття здійснювала за нею догляд, необхідності змінювати свій звичайний уклад життя та докладання додаткових зусиль, направлених на лікування дочки, повне відновлення її фізичного та психологічного стану, налагодження ритму життя, який існував до злочину. Позивач стала себе дуже погано почувати, стан її здоров я погіршився, так як вона переживала з приводу стану здоровя дочки, зявилися зміни у її звичайному житті, так як дочка не мала змоги як раніш за станом свого здоров я доглядати за нею. Відповідач добровільно не відшкодував їй завдані своїми діями моральні шкоди. Просила стягнути із відповідача на її користь компенсацію за завдану їй моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Позивач у судове засідання не зявилася за станом здоровя, просить справу розглянути у її відсутність.

Представник позивача за дорученням ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі і позовну заяву доповнив наступним. До теперішнього часу позивач проживає разом з дочкою і остання здійснює за нею догляд. У звязку з отриманою травмою 19.04.2010року ОСОБА_3 не має змоги належним чином доглядати за позивачем, скаржиться на болі в руці при виконанні домашніх справ, що негативно впливає на позивача, крім того ОСОБА_3 є дочкою позивача і остання тяжко переживала и до теперішнього часу переживає із за отриманої дочкою травми, яку наніс її син, ОСОБА_2 рідній сестрі. Рішенням Лисичанського міського суду від 22.04.2014 року було стягнуто з відповідача моральну шкоду за скоєний злочин. Відповідач свою провину до теперішнього часу не усвідомив, про що свідчить його оскарження вироку Лисичанського міського суду від 28.09.2012року в плоть до Вищого спеціалізованого суду України та оскарження рішення Лисичанського міського суду від 22.04.2014 року. ОСОБА_3 з вищевказаних обставин нервує, що негативно також впливає на стані здоров'я позивача, так як вона переживає з приводу емоційного і фізичного стану дочки. Вважає, що строк звернення до суду позивач не пропустила, так як на протязі всього часу з отримання ОСОБА_3 травми і до теперішнього остання страждає від постійної болі в руці, а мати-позивач все це бачить та переживає з приводу фізичних страждань дочки. Крім того, на розгляду різного рівня судів знаходилася справа від 22.04.2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, яке було остаточно розглянуто апеляційним судом Луганської області 04.02.2016 року. Просить позов задовольнити. Первісний позов було заявлено на 2000 грн., однак у звязку з тим, що відповідач і на далі не бажає усвідомити свою провину позивач збільшила свої позовні вимоги до 3000 грн.

Відповідач позовні вимоги позивача не визнав і вважає, що його діями позивачу не спричинено моральні страждання, так як вона не була очевидцем подій 19.04.2010року, про що свідчать її пояснення як свідка по кримінальні справі за обвинуваченням його за ст.122 ч.1 КК України. Крім того, він вважає що представник позивача за власною ініціатива заявив даний позов, про даний позов позивач ні чого не знає. Просить у задоволені позову відмовити.

Представник відповідача позов не визнав і вважає, що представник позивача посилається на норми закону, якими не передбачено стягнення моральної шкоди. Позивачем не обґрунтовано позовні вимоги про спричинення позивачу діями відповідача моральної шкоди. Позивачем пропущено строк звернення до суду з дійсним позовом, так як події відбулися у 2010році, а позов заявлено з пропуском 3-х річного строку позовної давнини. В задоволені позову просить відмовити.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, знаходить позовні вимоги законними, обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Відповідно до Конституції України громадянин має право на відшкодування моральної /не майнової/ шкоди, заподіяної йому в наслідку порушення його прав і законних інтересів.

З ч. 1 ст. 23 ЦК України слідує, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності моральної шкоди та причинного звязку між порушенням права особи і моральною шкодою.

Згідно з ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів.

Судом встановленно, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_1, а ОСОБА_2 є сином ОСОБА_2

Із матеріалів справи вбачається, що вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 28.09.2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і засуджено до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 УК України ОСОБА_2 звільнено від покарання з випробувальним терміном 1 рік. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 мала статус потерпілої. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18.07.2013 року вирок Лисичанського міського суду щодо ОСОБА_2 від 28.09.2012року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 21.12.2013 року залишено без змін.

Відповідно до висновків двох судово-медичних експертиз (від 20.08.2010р. та 04.10.2010р.) ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження і мала діагноз - закритий перелом нігтьової фаланги першого пальця лівої кисті.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 знаходилась на лікарняному у період часу з 20.04.2010року до 30.04.2010 року в ЗАТ «ЛИНІК», відповідно до картки травматологічного хворого ОСОБА_3 19.04.2010року останній були завдані тілесні ушкодження та встановлена непрацездатність тривалістю 21 день.(а.с.3).

Визначаючи право позивача ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в даному випадку слід виходити з того, що ст. 23 ЦК України визначає поняття моральної шкоди, що застосовується в цивільному законодавстві України, до якої і належить душевні страждання фізичної особи, яких вона зазнає в зв'язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім"ї.

В даному випадку неправомірна поведінка ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 призвела до отримання ОСОБА_3 травми, що стало наслідком моральних страждань матері ОСОБА_1

Згідно до виписки з постанови лікарської консультаційної комісії №140 від 29.04.2015року ОСОБА_1 отримала тяжку травму, закритий перелом шейки правого стегна і потребувала і на даний час потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування.(а.с.6).

Як було встановлено в судовому засіданні вищевказану травму ОСОБА_1 отримала в грудні 2009 року і з часу отримання травми до червня 2013 року ОСОБА_1 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, де за нею здійснювала догляд дочка, а з червня 2013року по теперішній час ОСОБА_1 стала проживати у дочки, ОСОБА_3 та дочка продовжує за нею доглядати.

Моральні страждання ОСОБА_1 полягають у її внутрішніх переживаннях з приводу фізичного та психологічного стану дочки, яка на момент побиття та до теперішнього часу здійснює за нею догляд, необхідності змінювати свій звичайний уклад життя та докладання додаткових зусиль, направлених зменшення можливостей по догляду за нею зі сторони дочки у звязку з отриманням останньою травми, повне відновлення фізичного та психологічного стану дочки, налагодження ритму життя, який існував до злочину. Крім того позивач тяжко переживала і до теперішнього часу переживає з приводу того, що з вини її сина, ОСОБА_2 було спричинено тілесні ушкодження її дочці, ОСОБА_3

Суд вважає що немає строку позовної давності страждання матері з приводу спричинення власній дитині тілесних пошкоджень.

Таким чином, відповідно до положення п. 4 ст. 61 ЦПК України суд визнав достовірно встановленим той факт, що саме з вини відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 судом було враховано докази її заподіяння, які містяться в матеріалах справи, вимоги закону, зокрема та обставина, що дочка позивача потерпіла від умисного злочину, вина відповідача у вчиненні якого повністю доведена, отримані ОСОБА_1 внаслідок злочину у відношенні її члена родини моральні страждання, глибину фізичних та душевних страждань.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи зі встановлених дійсних обставин справи, обсягу страждань матері з приводу спричинення її дочці тілесних ушкоджень, характеру вчиненого відповідачем злочину, який носить умисну форму вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе і необхідне розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 визначити в сумі 1000 грн.

По скільки позивач була звільнена судом від сплати судового збору, а її позовні вимоги частково задоволені, то суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551,20грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 10,60 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. зі змінами від 25.05.2001р., суд

в и р і ш и в:

Позовні вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. за такими реквізитами: отримувач коштів УДКСУ у м. Лисичанську Луганської області, код ОКПО отримувача 37800278, банк отримувача ГУ ДКСУ у Луганській області, МФО 804013, рахунок 0051, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу Лисичанський міський суд Луганської області, .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - головуючий: С.Л.Бойко