АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Черненкової Л.А.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-М"

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-М" про зобов"язання видати трудову книжку, зобов"язання змінити дату звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, заборгованості по заробітній платі, компенсації за лікарняний, невикористану відпустку, стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, стягнення моральної шкоди та судових витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року позов задоволений частково.

Стягнуто із ТОВ "Магістраль-М" на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті заробітної плати при звільненні в сумі 1081,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 9499 грн. 12 коп., завдану моральну шкоду у розмірі 3000 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн., а всього 17 080 грн. 17 коп.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто із ТОВ "Магістраль-М" на користь держави судовий збір - 1218 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин у справі.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано посилався на приписи ст. 47, ч.1 ст. 83, ст. 116 КЗпП України, ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, наказом №78-к від 29.01.2014 року позивач ОСОБА_2 з 29.01.2014 року був прийнятий на роботу до ТОВ "Магістраль-М" на посаду водія-експедитора.

23.01.2015 року позивач подав відповідачу заяву про звільнення з вищевказаної посади за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП України.

Наказом № 105-к від 23.01.2015 року, виданим директором ТОВ "Магістраль-М", позивач ОСОБА_2 з 23.01.2015 року був звільнений із роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. В наказі підставою для звільнення позивача зазначена його заява. Встановлено, що із цим наказом позивач був ознайомлений 29.01.2015 року, що він підтвердив в судовому засіданні.

У день звільнення відповідачем не було здійснено розрахунку із позивачем та не було видано йому трудову книжку. У зв"язку із чим позивач 11.02.2015 року звернувся до прокурора м. Дніпропетровська із заявою, в якій просив посприяти захисту його прав та змусити керівника підприємства повернути йому трудову книжку, а також належні виплати при звільненні.

Позивачем також на адресу директора ТОВ "Магістраль-М" була направлена заява від 14.02.2015 року, в якій він посилався на те, що ним була поштою надіслана заява про звільнення від 23.01.2015 року та просив надати письмову відповідь про результат розгляду вказаної заяви, ознайомити його з наказом про звільнення, видати трудову книжку з відповідним записом і провести з ним остаточний розрахунок відповідно до вимог ст.47, 116 КЗпП України, або відправити йому поштою наказ про звільнення для ознайомлення, а також трудову книжку з відповідним записом.

У відповідь на цей лист позивач отримав від відповідача 28.03.2015 року конверт із описом вкладення до нього та оригіналом трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_2, із зазначеною датою заповнення 29.01.2014 року, в якій в графі 1 було здійснено запис за №1 про прийняття 29.01.2014 року його на роботу до ТОВ "Магістраль-М" на посаду водія-експедитора на підставі наказу № 78-к від 29.01.2014 року та в графі 1 здійснено запис за №2 про звільнення ОСОБА_3 23.01.2015 року з роботи із вказаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 105-к від 23.01.2015 року.

01.04.2015 року позивачем на адресу начальника Дніпропетровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було направлено заяву, в якій він повідомляв про неповернення йому трудової книжки, ненадання щорічної відпустки, порушення строків розрахунку при звільненні та вважав за необхідним притягнення директора підприємства до кримінальної відповідальності за ст. 172 КК України.

27.05.2015 року ОСОБА_2 було направлено до прокуратури м. Дніпропетровська заяву, в якій він просив розібратись у порушенні посадовими особами ТОВ "Магістраль-М" його прав.

28.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська, в якій просив зобов"язати слідчого Дніпропетровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області внести відомості щодо його заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування за його заявою про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 172 КК України.

Позивачем 29.05.2015 року на юридичну адресу відповідача було направлено письмове прохання з"явитись 04.06.2015 року о 09-00 год. за адресою його проживання для вручення йому його трудової книжки за НОМЕР_2, яку він при прийнятті на роботу здавав відповідачу, оскільки мав трудовий стаж із 1999 року; ознайомлення з наказом, проведення повного розрахунку та повернення ним відповідачу оригіналу трудової книжки за НОМЕР_1. У вказаний позивачем час уповноважена особа відповідача не з"явилася в зазначеному ним місці та не було проведено вищевказаних дій, а тому позивачем було складено відповідним акт у присутності двох свідків.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_4 в судовому засіданні були надані свідчення у якості свідка. ОСОБА_2 суду пояснив, що при прийнятті на роботу до ТОВ "Магістраль-М" він приніс своє посвідчення водія і трудову книжку, в якій були записи про його минулі місця роботи, починаючи з 1999 року, а також свій паспорт, ідентифікаційний код. Документи були прийняті бухгалтером, він був прийнятий на роботу, йому видали автомобіль, на якому він їздив у рейси, в тому числі по перевізці вантажів. При звіьненні з ним не було здійснено розрахунку та не була видана трудова книжка. Згодом трудова книжка, виписана на його ім"я, була йому надіслана відповідачем поштою, проте це була зовсім нова трудова книжка - в ній були тільки записи про його роботу та про звільнення з ТОВ "Магістраль-М", а трудова книжка, де були записи про його роботу з 1999 року, йому видана не була.

Отже, судом встановлено, що при звільнені відповідачем не було здійснена виплата позивачеві суми заробітної плати, що належала йому від ТОВ "Магістраль-М", тобто в день звільнення із позивачем не було здійснено розрахунку. В судовому засіданні представники відповідача пояснили, що не мали можливості здійснити розрахунок при звільненні із позивачем, оскільки він не з"являвся за заробітною платою на підприємство, про що був складений акт від 09.02.2015 року.

На підтвердження зазначених доводів в судовому засіданні надавали свідчення свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Отже, судом встановлено, що відповідно до розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000002 за січень 2015 року ОСОБА_2 була нарахована до виплати сума 1753,05 грн., до якої було включено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 973,59 грн., допомогу в зв"язку з тимчасовою непрацездатністю в сумі 333,65 грн., індексацію в сумі 8,31 грн., посадовий оклад в розмірі 437,50 грн. за сім відпрацьованих днів (з урахуванням часу перебування на лікарняному з 13.01.2015 по 22.01.2015).

Відповідно до відомості на виплату грошей № ВЗП-000004 за січень 2015 року від 22.01.2015 р. ОСОБА_2 отримав заробітну плату (аванс) у розмірі 338,65 грн., про що свідчить його підпис у відомості та не заперечувалося ним в судовому засіданні. Крім того, із вказаної суми - 1753,05 грн. було відраховано: 254,29 грн. - податок на доходи фізичних осіб, 57,77 грн. - єдиний соціальний внесок, 21,29 грн. - військовий збір.

Відповідно до відомості на виплату грошей № ВЗП-000006 за січень 2015 року від 09.02.2015 р. ОСОБА_2 було нараховано до виплати зарплату в сумі 1081,05 грн., що також підтверджується довідкою від 08.09.2015 року № 2/080915.

Згідно бухгалтерської довідки від 25.08.2015 року № 1/250815, виданої ТОВ "Магістраль-М", 09.02.2015 року з розрахункового рахунку ТОВ "Магістраль-М" було знято по чеку ЛИ № 5213682 суму 1475,34 грн. для видачі зарплати за січень 2015 року згідно платіжної відомості № ВЗП-000006 від 09.02.2015 р., у тому числі ОСОБА_2 - 1081,05 грн.

Судом встановлено, що при звільнені позивачу не була виплачена зарплата в сумі 1081,05 грн., яка не виплачена і на час розгляду справи, що не заперечувалося представниками відповідача в судовому засіданні, тому вказана сума заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 1081,05 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Будь-яких доказів того, що розмір заборгованості відповідача по сплаті позивачу заробітної плати складає іншу суму позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У позові, із урахуванням уточнень, та в судовому засіданні позивач із представником посилалися на те, що на день звільнення заборгованість відповідача із заробітної плати, компенсації за лікарняний, невикористаної щорічної відпустки складає 2046,31 грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.01.2015 по 28.07.2015 року складає 10 874,96 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні стверджував, що ТОВ "Магістраль-М" при звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата в сумі 1081,05 грн., на підтвердження чого надав відповідні довідки та відомості.

Отже, між сторонами є спір про розміри належної звільненому позивачеві суми. Зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню частково, розмір середнього заробітку за час затримки визначений судом із письмових довідок товариства.

Відповідно до довідки від 08.09.2015 року вих. № 1/080915 середньоденна зарплата позивача склала 62,5 грн.

Згідно довідки від 26.06.2015 року за № 1/260615 року, розмір середньомісячної заробітної плати позивача на день звільнення склав 1541,52 грн. (зарплата за грудень 2014 року в сумі 1330,00 грн. + зарплата за січень 2015 року в сумі 1753,05 грн. = 3083,05 грн. : 2 міс. = 1541,52 грн.).

Позивач звільнений із роботи 23.01.2015 року, тому середній заробіток за весь час затримки виплати заборгованості по зарплаті, в межах заявлених позовних вимог за період з 24.01.2015 по 28.07.2015 року, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, складає 9499 грн. 12 коп. (1541,52 грн. х 6 міс. затримки виплати заробітної плати = 9249,12 грн.; 62,50 грн. середньоденна зарплата х 4 дні прострочення виплати = 250,00 грн.; 250,00 грн. + 9249,12 грн. = 9499,12 грн.).

Тому, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по зарплаті в сумі 1081 грн. 05 коп. та середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі в сумі 9499 грн. 12 коп.

В судовому засіданні представники відповідача посилалися на те, що під час роботи на підприємстві позивач пройшов навчання, за яке підприємством було сплачено 3250 грн., які при звільненні він не повернув, а тому можна вважати, що підприємство не має ніяких грошових зобов"язань перед позивачем. Суд вважав, що вказані доводи не є підставою для відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог про стягнення середнього заробітку в зв"язку з затримкою виплати зарплати, оскільки у випадку наявності у позивача будь-яких боргових зобов"язань перед підприємством відповідач має право у встановленому законом порядку звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення вказаних грошових коштів, які ніяким чином не компенсують заборгованість по зарплаті.

Також суд вважав, що позовні вимоги позивача про зобов"язання ТОВ "Магістраль-М" видати йому його трудову книжку НОМЕР_2 та змінити дату його звільнення на фактичний день видачі цієї трудової книжки; стягнення із ТОВ "Магістраль-М" на його користь компенсації за несвоєчасну виплату зарплати з урахуванням індексу інфляції у сумі 1107,16 грн. за період вимушеного прогулу з 24.01.2015 року по 28.07.2015 року; компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 807,61 грн. за період вимушеного прогулу з 24.01.2015 по 28.07.2015 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після початку проходження стажування.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.3. Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Мінзахисту України від 29.07.1993 року, при влаштуванні на роботу працівники зобов"язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до п.2.26 Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Мінзахисту України від 29.07.1993 року, днем звільнення вважається останній день роботи. Про отримання трудової книжки працівник повинен розписатися в особовій картці та книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них.

Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України, п.4.1. вказаної Інструкції, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог про зобов"язання ТОВ "Магістраль-М" видати трудову книжку НОМЕР_2 та змінити дату його звільнення на фактичний день видачі цієї трудової книжки позивач посилався на те, що до початку роботи у ТОВ "Магістраль-М" у позивача був трудовий стаж роботи на різних підприємствах на посаді водія із 1999 року, що було відображено у його трудовій книжці НОМЕР_2, яку він здав до ТОВ "Магістраль-М" при прийомі на роботу. Після звільнення відповідач замість вказаного оригіналу трудової книжки направив на його адресу оригінал трудової книжки НОМЕР_1, в якій були в наявності лише записи про його роботу у ТОВ "Магістраль-М" в період з 29.01.2014 по 23.01.2015 року.

Разом із цим, позивачем не надано жодного доказу того, що при прийомі на роботу до ТОВ "Магістраль-М" ним було здано до цього підприємства оригінал його трудової книжки НОМЕР_2.

Натомість, як вбачається з книги обліку руху трудових книжок, яка ведеться у ТОВ "Магістраль-М", оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, в ній є в наявності запис про реєстрацію трудової книжки ОСОБА_2 за НОМЕР_1, яка при вищенаведених обставинах була після його звільнення у березні 2015 року направлена відповідачем на адресу позивача.

Також, за заявою позивача працівниками прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області було проведено обшук за юридичною адресою ТОВ "Магістраль-М", де були вилучені документи, які стосуються працевлаштування та звільнення позивача, при цьому трудова книжка на ім"я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 вилучена не була.

Надані позивачем довідка з ПСП "Ньютон" № 211 від 15.07.2015 року та копії сторінок журналу обліку руху трудових книжок на цьому підприємстві свідчать про роботу позивача на цьому підприємстві, проте не підтверджують, яку саме трудову книжку ним було здано при прийомі на роботу до ТОВ "Магістраль-М".

Отже, суд обґрунтовано вважав недоведеними позовні вимоги про зобов"язання ТОВ "Магістраль-М" видати позивачу трудову книжку НОМЕР_2 та змінити дату його звільнення на фактичний день видачі цієї трудової книжки; стягнення із відповідача на його користь компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати з урахуванням індексу інфляції заробітної плати у сумі 1107,16 грн. за період вимушеного прогулу із 24.01.2015 року по 28.07.2015 року, компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 807,61 грн. за період вимушеного прогулу із 24.01.2015 по 28.01.2015 року, оскільки позивачем не доведено факту такого вимушеного прогулу.

Суд також задовольнив вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, яку направив на його адресу позивач листом, а він отримав 28.03.2015 року.

Також суд, врахував доводи відповідача про те, що позивач пропустив встановлені трудовим законодавством строки для звернення до суду із позовом про зобов"язання повернути трудову книжку, зміну дати звільнення.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно до роз"яснень, зроблених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються судом незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов"язаний перевірити та обговорити причину пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з"ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов"язки сторін.

Суд встановив, що директором ТОВ "Магістраль-М" у період роботи позивача був ОСОБА_7 Крім роботи у ТОВ "Магістраль-М" у вказаний період ОСОБА_2 одночасно працював водієм автотранспортного засобу за сумісництвом у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 із 15.04.2014 року на підставі трудового договору № 2 від 15.04.2014 року, який також було розірвано 23.01.2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що про видання наказу про звільнення із роботи із ТОВ "Магістраль-М" позивачу було відомо 29.01.2015 року, про що свідчить його підпис про ознайомлення у цьому наказі. За свідченням позивача та представника відповідача він у цей день не потрапив до директора підприємства за отриманням своєї трудової книжки, після цього за твердженням позивача директор ОСОБА_7 неодноразово відмовляв йому у видачі трудової книжки, що стало підставою для направлення ним неодноразових письмових звернень як до ТОВ "Магістраль-М" так і до правоохоронних органів. Таким чином, про не видачу трудової книжки позивачу було відомо, починаючи з 29.01.2015 року.

Із позовними вимогами про зобов"язання повернути трудову книжку, зміну дати звільнення позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 09.06.2015 року, тобто із пропуском встановленого процесуального строку, із заявою про поновлення такого строку до суду позивач не звертався, що є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд вважав, що позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача на його користь заподіяної моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено в судовому засіданні, тривалою невиплатою зарплати позивачу була дійсно заподіяна моральна шкода, яка виразилася у тому, що позивач, маючи на утриманні трьох неповнолітніх дітей, після звільнення і невиплати зарплати перебував у складному матеріальному стані, весь час переживав із приводу матеріального забезпечення своєї сім'ї, що завдавало йому моральних страждань, призвело до втрати ним нормальних життєвих зв"язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім"ї. Заподіяну моральну шкоду позивачем оцінено в 10 000 грн.

Вирішуючи питання про розмір компенсації, суд виходив із характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та врахував, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача, а не про покарання відповідача за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Тому суд вважав за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 79, ст. 88 ЦПК України суд стягнув із відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн., а також на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про неповернення трудової книжки та зміни дати звільнення, доводи апеляційної скарги позивача про те, що позивач не підписував трудову книжку НОМЕР_1, при прийнятті на роботу необхідною умовою була наявність спеціального стажу роботи, а він здавав іншу трудову книжку, що підтверджується довідками із попередніх місць роботи.

Відповідно до вимог ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.3. Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Мінзахисту України від 29.07.1993 року, при влаштуванні на роботу працівники зобов"язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до п.2.26 Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Мінзахисту України від 29.07.1993 року, днем звільнення вважається останній день роботи. Про отримання трудової книжки працівник повинен розписатися в особовій картці та книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них.

Доводи про те, що до початку роботи у ТОВ "Магістраль-М" у позивача був трудовий стаж роботи на різних підприємствах на посаді водія із 1999 року, що було відображено у його трудовій книжці НОМЕР_2, яку він здав до ТОВ "Магістраль-М" при прийомі на роботу, не підтверджені належними та достовірними доказами.

Після звільнення відповідач направив на його адресу оригінал трудової книжки НОМЕР_1, в якій були в наявності записи про його роботу у ТОВ "Магістраль-М" в період із 29.01.2014 по 23.01.2015 року.

В матеріалах справи відсутні докази того, що при прийомі на роботу до ТОВ "Магістраль-М" позивачем було здано до цього підприємства оригінал трудової книжки НОМЕР_2.

У книзі обліку руху трудових книжок, яка ведеться у ТОВ "Магістраль-М", є запис про реєстрацію трудової книжки ОСОБА_2 за НОМЕР_1, яка при була після його звільнення у березні 2015 року направлена відповідачем на його адресу.

Також, при проведенні обшуку за юридичною адресою ТОВ "Магістраль-М", трудова книжка на ім"я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 вилучена не була.

Отже, суд обґрунтовано вважав недоведеними позовні вимоги про зобов"язання ТОВ "Магістраль-М" видати позивачу трудову книжку НОМЕР_2 та змінити дату його звільнення на фактичний день видачі цієї трудової книжки.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги відповідача про те, що: позивача було повідомлено про необхідність отримання зарплати при звільненні, але позивач відмовився отримати зарплату, що підтверджується актами; на його користь необґрунтовано стягнуто грошові кошти на відшкодування моральної шкоди; а також не враховано, позивач пропустив строк позовної давності.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000002 за січень 2015 року ОСОБА_2 була нарахована до виплати сума 1753,05 грн., до якої було включено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 973,59 грн., допомогу в зв"язку з тимчасовою непрацездатністю в сумі 333,65 грн., індексацію в сумі 8,31 грн., посадовий оклад в розмірі 437,50 грн. за сім відпрацьованих днів (з урахуванням часу перебування на лікарняному з 13.01.2015 по 22.01.2015).

Відповідно до відомості на виплату грошей № ВЗП-000004 за січень 2015 року від 22.01.2015 р. ОСОБА_2 отримав заробітну плату (аванс) у розмірі 338,65 грн., про що свідчить його підпис у відомості. Крім того, із цієї суми - 1753,05 грн. було відраховано: 254,29 грн. - податок на доходи фізичних осіб, 57,77 грн. - єдиний соціальний внесок, 21,29 грн. - військовий збір.

Відповідно до відомості на виплату грошей № ВЗП-000006 за січень 2015 року від 09.02.2015 р. ОСОБА_2 була нарахована до виплати зарплата в сумі 1081,05 грн., що підтверджується довідкою від 08.09.2015 року № 2/080915.

Згідно бухгалтерської довідки від 25.08.2015 року № 1/250815, виданої ТОВ "Магістраль-М", 09.02.2015 року з розрахункового рахунку ТОВ "Магістраль-М" було знято по чеку ЛИ № 5213682 суму 1475,34 грн. для видачі зарплати за січень 2015 року згідно платіжної відомості № ВЗП-000006 від 09.02.2015 р., у тому числі ОСОБА_2 - 1081,05 грн.

Судом встановлено, що при звільнені позивачу не була виплачена зарплата в сумі 1081,05 грн., яка не виплачена і на час розгляду справи, що не заперечувалося представниками відповідача в судовому засіданні, тому ця сума заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 1081,05 грн. стягнута із відповідача обґрунтовано.

Будь-яких доказів того, що розмір заборгованості відповідача по сплаті позивачу заробітної плати складає іншу суму позивачем суду не надано.

Стягнення із відповідача 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, відповідає вимогам ст.237-1 КЗпП України, а також характеру, глибині і тривалості спричинених позивачу страждань, вимогам розумності та справедливості, оскільки позивач, маючи на утриманні трьох неповнолітніх дітей, після звільнення перебував у складному матеріальному стані, весь час переживав із приводу матеріального забезпечення своєї сім'ї, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв"язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім"ї.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску із поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в частині задоволених позовних вимог, відсутні підстави для висновку про пропуск позивачем строків звернення до суду.

Отже, наведені в апеляційних скаргах доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-М" відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: