Справа № 458/530/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючої, судді Строни Т.Г., за участю секретаря Яворської Ю.В., розглянувши в м.Турці позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним,

встановив:

21.05.2015 року до суду із даною позовною заявою звернувся ОСОБА_1.

Посилається на те, що він зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, оскільки перебував у шлюбі з відповідачкою, ОСОБА_4.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали перешкоджати йому проживати у даній квартирі, поміняли замки на вхідних дверях, не впускають його у квартиру, незважаючи на те, що в квартирі знаходиться все його майно.

Квартира АДРЕСА_1 належить йому і відповідачам на праві спільної часткової власності.

Йому належить 1/7 частина зазначеної квартири на підставі дубліката свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 від 16.10.2003 року, виданого Турківською міською радою Львівської області та зареєстрованого в Самбірському МБТІ 23.10.2003 року.

Квартира складається з трьох ізольованих кімнат загальною площею 68,8 кв. метрів. Загальна житлова площа становить 39,7 кв. м. Кімнати є повністю ізольованими.

На даний час він зареєстрований в квартирі, однак від оплати ним частини комунальних послуг відповідачі категорично відмовились. Іншого житла у власності він немає.

Добровільно пустити його в квартиру, визначити із ним порядок користування кімнатами відповідачі відмовляються.

Просить суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1, виділити йому місце для проживання у вітальній кімнаті, встановити спільне користування підсобними приміщеннями (кухня, ванна, туалет) та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні виділеною йому часткою власності і підсобними приміщеннями у вказаній квартирі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що правовими підставами для його вселення у спірну квартиру на даний час він вважає те, що: він має частку у спірній квартирі; він є зареєстрованим у спірній квартирі; в його паспорті зазначено, що він зареєстрований у спірній квартирі, а також, що йому немає де жити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не прибули, доручили представляти їх інтереси в суді адвокату Канарєєву І.О., який в судовому засіданні пояснив, що позивач на даний час не має правових підстав для своїх вимог, оскільки в спірній квартирі він не зареєстрований, із 1998 року в ній не проживає, судом припинено його право власності на часту у спільному майні - квартирі АДРЕСА_1, рішення суду набуло законної сили. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними.

В засідання відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не прибули, про час розгляду справи повідомлені належним чином і завчасно.

Вислухавши учасників судового розгляду, які прибули до суду, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі із 1989 року по 2002 рік. Під час перебування у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_4 позивач був зареєстрований на проживання в квартирі АДРЕСА_1, по місцю проживання батьків дружини, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В подальшому квартира АДРЕСА_1 була приватизована, і власниками її стали: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 - кожний став власником по 1/7 частки квартири.

06.07.2015 року до Турківського районного суду Львівської області із позовною заявою звернулася ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/7 частки квартири.

15 жовтня 2015 року рішенням Турківського районного суду Львівській області позов ОСОБА_2 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Турки Львівської області, на 1/7 частку квартири АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою м.Турки Львівської області, право власності на 1/7 частку квартири АДРЕСА_1; також ухвалено виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Турки Львівської області, 24 005 (двадцять чотири тисячі п'ять) гривень, внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області 06.07.2015 року згідно із квитанцією № 0.0.405695550.1.

На даний час рішення Турківського районного суду Львівській області від 15.10.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/7 частки квартири, набрало законної сили та підлягає виконанню.

Наведені вище обставини підтверджуються: матеріалами цивільної справи № 458/654/15-ц, провадження № 2/458/224/2015, не довіряти яким підстав немає.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи те, що на даний час позивач не є власником частини спірної квартири, не зазначив суду доказів про наявність у спірній квартирі його особистого майна, із 1998 року не проживає у спірній квартирі, підстави для задоволення його позовних вимог як співвласника спірної квартири у суду відсутні.

Посилання позивача як на правову підставу своїх вимог на ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" суд вважає безпідставним, оскільки даний Закон втратив чинність на підставі Закону № 997-V (997-16) від 27.04.2007р.

Також безпідставним є посилання позивача як на правову підставу своїх вимог на ст.ст. 150, 155 Житлового кодексу України, позаяк дані норми житлового кодексу регулюють правовідносини, які стосуються власника житлового будинку, яким позивач не є.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

З рішення Турківського районного суду Львівської області від 15.10.2015 року, яке набрало законної сили 29.12.2015 року, вбачається, що право власності позивача ОСОБА_1 на 1/7 частку квартири АДРЕСА_1 припинено. За ОСОБА_2 визнано право власності на 1/7 частку квартири АДРЕСА_1 із виплатою ОСОБА_1 24 005 гривень, внесених ОСОБА_2 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області 06.07.2015 року згідно із квитанцією № 0.0.405695550.1.

В той же час за приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність законних підстав для їх задоволення.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 61, 328, 346, 391 ЦК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області протягом 10 днів із дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів із дня отримання копії даного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.03.2016 року.

Головуюча -