АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Каліушко Ф.А.
№22-ц/796/9859/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У мотивування вимог посилався на те, що 22.09.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем укладено Кредитний договір №2619/0908/71-095, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 167 190 доларів США з розрахунку 12% річних за користування кредитом на строк з 22.09.2008 року до 22.09.2038 року.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого позивач набув статус нового кредитора.

Відповідач умови Кредитного договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 28.07.2015 року має заборгованість у сумі 865 200,47 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 804 739,02 грн, заборгованість за відсотками - 60 461,45 грн.

У забезпечення виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором відповідач за Іпотечним договором №2619/0908/71-095-Z-1 від 22.09.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У рахунок виконання основного зобов'язання банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням наведеного просив суд:

- у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №2619/0908/71-095 від 22.09.2008 року в сумі 865 200,47 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 804 739,02 грн, заборгованість за відсотками - 60 461,45 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 84,6 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк»;

- визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 84,6 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, а позов банку задовольнити.

Зазначає, що матеріали справи містять належним чином завірений розрахунок заборгованості, за яким вбачаються періоди нарахування та зарахування коштів за Кредитним договором, вказаний механізм нарахування боргу, виникнення періодів прострочення виконання зобов'язань.

Також в Іпотечному договорі передбачена вартість предмета іпотеки згідно оцінки незалежного суб'єкта оціночної діяльності, яка в судовому засіданні не оспорювалася.

Крім того, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як не співмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення його виконання. Зазначене може бути враховано лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Вказує, що у рахунок виконання основного зобов'язання банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, враховуючи спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України, існують всі підстави для визнання права власності за позивачем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №2619/0908/71-095, згідно п. 1.1, 1.3 якого банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 167 190 доларів США на строк по 22 вересня 2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому Договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних за весь строк фактичного користування кредитом. (а.с. 7-17)

Відповідач отримав кредит у сумі 167 190 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №3133132/1139 від 22.09.2008 року. (а.с. 33)

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги за Кредитними договорами та Договорами забезпечення. (а.с. 41-48).

Згідно витягу з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012 року загальний розмір грошового зобов'язання за Кредитним договором становить 167 190 доларів США, з яких строкова заборгованість за тілом кредиту станом на 25.05.2012 року - 163 092,14 доларів США, прострочена заборгованість за тілом кредиту - 467 доларів США. (а.с. 49).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, позивач є новим кредитором у зобов'язанні, до якого перейшли всі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу.

Новий кредитор ПАТ «Дельта Банк» зверталось до ОСОБА_2 з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, однак борг відповідачем перед банком погашено не було. (а.с. 35-36, 39).

Згідно розрахунку заборгованості заборгованість за Кредитним договором станом на 28.07.2015 року складає 39 216,28 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 865 200,47 грн, у тому числі тіло кредиту - 36 475,79 доларів США, що в еквівалентів складає 804 739,02 грн, відсотки - 2740,49 доларів США, що в еквіваленті складає 60 461,45 грн. (а.с. 34).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором №2619/0908/71-095 від 22.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №2619/0908/71-095-Z-1 від 22.09.2008 року, відповідно до якого останній передав у іпотеку банку належне йому на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 18-22)

У п. 11 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним). (а.с. 20)

Відповідно до п. 12 Іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: пп.12.1 за рішенням суду; пп.12.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; пп.12.3 згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору.

Зокрема, за пп. 12.3.1 Іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. Сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3 цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року в справі №6-1851цс15.

З Іпотечного договору вбачається, що сторони цього Договору визначили, що такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як набуття права власності може бути здійснено лише у позасудовому порядку (пп. 12.3 Іпотечного договору).

Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому суд першої інстанції з врахуванням вимог статей 37, 39 Закону України «Про іпотеку» дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва