Справа № 169/176/16-ц Провадження № 22-ц/773/1052/16 Головуючий у 1 інстанції: Турак О.В.
Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар Кирилюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 23 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 16.10.2007 року сторонами було укладено договір шляхом написання заяви відповідачем, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 кредитний договір, яким передбачено право банку змінювати кредитний ліміт.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 у результаті зміни кредитного ліміту отримав кредит у розмірі 3500 грн. на платіжну картку із базовою процентною ставкою 3% в місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконав своїх зобовязань за вказаним договором, внаслідок чого у нього перед банком станом на 29.02.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 11197,85 грн., з яких 3429,15 грн. заборгованість за кредитом, 5317,16 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1680,21 грн. заборгованість по пені і комісії, 250 грн. штраф (фіксована частина), 521,33 грн. штраф (процентна складова), які і просить стягнути з відповідача на користь банку та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Турійського районного суду від 23 травня 2016 року в позові відмовлено за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову в межах строку позовної давності.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, у судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за умовами договору повинен був погашати заборгованість щомісячними платежами, останній платіж вніс 10 січня 2012 року, а банк звернувся з позовом лише у квітні 2016 року, а тому згідно поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності позов до задоволення не підлягає.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, неправильно застосувавши норми матеріального права.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року сторонами було укладено договір шляхом написання заяви відповідачем, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 кредитний договір, яким передбачено право банку змінювати кредитний ліміт (а.с.7-13).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 у результаті зміни кредитного ліміту отримав кредит у розмірі 3500 грн. на платіжну картку із базовою процентною ставкою 3% в місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів у році із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Із розрахунку позивача вбачається, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим станом на 29.02.2016 року у нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 11197,85 грн., з яких 3429,15 грн. заборгованість за кредитом, 5317,16 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1680,21 грн. заборгованість по пені і комісії, 250 грн. штраф (фіксована частина), 521,33 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Судом встановлено, що останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідачем було здійснено 10.01.2012 року.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України апеляційному суду банк надав дані про строк дії платіжної карти ОСОБА_1 по жовтень 2015 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Враховуючи наведене, згідно умов договору відповідач повинен був погашати проценти за кредитом щомісячно за встановленою базовою процентною ставкою по кредиту 3% в місяць на залишок заборгованості, а погасити кредит не пізніше 31 жовтня 2015 року.

Із позовом банк звернувся до суду у квітні 2016 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відмову в позові за спливом позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем здійснено 10 січня 2012 року не ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору.

Відповідно до умов договору кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки, тобто не пізніше 31 жовтня 2015 року.

Оскільки відповідач подав заяву про застосування позовної давності, а позивач в апеляційній скарзі також просить задовольнити позов в межах строку позовної давності, то колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 3429,15 грн. підлягають до задоволення, оскільки заявлені у межах позовної давності, а щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом і заборгованості по пені і комісії слід застосувати позовну давність і стягнути заявлені суми частково, а саме: заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 29 квітня 2013 року, що становить 3552,60 грн., а заборгованість по пені і комісії за період з 30 квітня 2015 року, що становить 342,90 грн..

Штрафи передбачені умовами договору і штраф (фіксована частина) підлягає стягненню у розмірі 250 грн., а штраф (процентна складова) підлягає стягненню у розмірі 366,23 грн., що становить 5% від задоволених вимог по кредиту, процентах і пені.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

У звязку із задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір за подання позову і апеляційної скарги підлягає відшкодуванню відповідачем пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства щодо обовязкового повідомлення судом усіх осіб, які беруть участь у справі про день та годину її розгляду, відповідно до вимог п.6 ч.3 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати у розмірі 180 грн., повязані з публікацією в пресі оголошення про його виклик, оскільки за зазначеною в матеріалах справи адресою його знаходження останній судові повістки не отримував.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 23 травня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 7940 грн. 88 коп. (сім тисяч девятсот сорок грн. 88 коп.) заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.10.2007 року та 2051 грн. 99 коп. (дві тисячі пятдесят одну грн. 99 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 180 грн. (сто вісімдесят грн.) витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді