АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Сімаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» суму боргу за кредитним договором № 3/702381 від 08 січня 2014 року в загальному розмірі 68 066,48 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 49 968,72 грн., пені в розмірі 16 543,06 грн., штрафу в розмірі 499,20 грн., 3% річних в розмірі 1055,50 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» судовий збір в розмірі 680,66 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_3ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясування фактичних обставин справи. Вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» є неналежним позивачем у справі про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 3/702381, так як вказаний договір укладався з Публічним акціонерним товариством «Креді АгрікольБанк», а укладені, в подальшому, з банком договори про відступлення права вимоги є нікчемними в силу закону та не можуть прийматися до уваги. Посилався на те, що кредитний договір № 3/702381 є комплексним договором з елементами договору кредиту та договору страхування життя, вигодонабувачем за яким є кредитор Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк». Так як ст. 515 ЦК України заборонено заміну кредитора в зобов'язаннях щодо відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю, договори про відступлення права вимоги за комплексним договором № 3/702381 не відповідають вимогам закону і є нікчемними, а тому у позивача відсутні права на звернення з позовом до суду. Зміна вигодонабувача за договором страхування відбулася без згоди страховика ОСОБА_3, що також є порушенням законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» ОСОБА_9 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір №3/702381, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 49 920,00 грн., строком на 36 місяців - з 08 січня 2014 року до 07 січня 2017 року, на споживчі потреби, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 7,00% річних та комісійної винагороди у розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що позичальник зобов'язується здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за його користуванням і комісій шляхом сплати на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» щомісячних платежів до 08 числа кожного місяця, згідно графіку погашення заборгованості, наведеному у додатку №1 до кредитного договору, який є невід'ємною частиною договору.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_3, на виконання договору №3/702381 їй було видано кредитні кошти в розмірі 49 920,00 грн..

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, відповідач ОСОБА_3 належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 10 листопада 2014 року має непогашену заборгованість в розмірі 49 968,72 грн., з них: 43 413,46 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1 284,02 грн. заборгованості по відсоткам, 5 271,24 грн. заборгованості по комісії.

31 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» було укладено договір №03/14-ІІІ, за яким Банк відступив товариству право вимоги до ОСОБА_3 за договором №3/702381від 08.01.2014 року.

02 квітня 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» було укладено договір №14/УБК-14, за яким ТОВ «Купер Прайс» відступив ТОВ «Українська боргова компанія» право вимоги до ОСОБА_3 за договором №3/702381 від 08.01.2014 року.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 49 968,72 грн., Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» посилалося на те, що відповідач взяті на себе за договором №3/702381 зобов'язання не виконувала належним чином, регулярних платежів в рахунок погашення кредиту не здійснювала, у зв'язку з чим, має прострочену заборгованість в розмірі 49 968,72 грн., право вимоги якої перейшло до позивача на підставі укладених договорів про відступлення права вимоги, а тому сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та, стягуючи на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за договором в розмірі 49 968,72 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт невиконання відповідачем укладеного договору і наявність у неї заборгованості в зазначеному розмірі є доведеним, одночасно позивач набув права вимоги щодо стягнення даної заборгованості на підставі договорів про відступлення права вимоги, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Так, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.3 договору №3/702381 визначено, що позичальник сплачує за користування кредитом проценту винагороду та комісійну винагороду. Відповідно до п. 2.2, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти у валюті кредиту відповідно до розрахунків банку, щомісяця, в день повернення кредиту, одночасно з погашенням заборгованості за кредитом на рахунок погашення заборгованості.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно вчиненого Публічним акціонерним товариством «Креді АгрікольБанк» розрахунку по клієнту банку ОСОБА_3, станом на 10 листопада 2014 року відповідач має непогашену заборгованість за договором №3/702381 в розмірі 49 968,72 грн., з них: 43 413,46 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1 284,02 грн. заборгованості по відсоткам, 5 271,24 грн. заборгованості по комісії.

Належних та допустимих доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Оскільки факт невиконання ОСОБА_3 умов договору в частині повернення грошових коштів згідно графіку погашення достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про існування у останньої заборгованості в розмірі 49 968,72 грн. за договором №3/702381.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.6 договору №3/702381 передбачено, що банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав і вигод за цим договором, а також за угодами про забезпечення, будь-якій третій особі.

Враховуючи вказані положення законодавства та договору, а також наявні в матеріалах справи договори про відступлення прав вимоги №03/14-ІІІ та №14/УБК-14, згідно яких підтверджується набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» права вимоги до ОСОБА_3 за договором №3/702381, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та законного висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» заборгованості по тілу кредиту в розмірі 43 413,46 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 1 284,02 грн. та заборгованості по комісії в розмірі 5 271,24 грн., що в сукупному розмірі становить 49 968,72 грн..

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору №3/702381, у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, згідно умов договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за договором за кожен день прострочення платежу. У разі порушення без поважних причин п. 2.2.2 - 2.2.9 Правил позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 1 відсоток від суми кредиту, визначеної в п. 1.1 договору, за кожний випадок прострочення.

Так як в ході судового розгляду було встановлено факт порушення ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за договором в частині своєчасної сплати платежів в рахунок погашення кредиту, оскільки права вимоги, в тому числі вимоги стягнення штрафних санкцій, за договором №3/702381 перейшли до позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув. з відповідача на користь позивача. пеню у розмірі 16 543,06 грн. і штраф в розмірі 499,20 грн.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як боржник ОСОБА_3 прострочила виконання свого зобов'язання по поверненню грошових коштів новому кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», що нею не спростовано в ході судового розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність нарахування позивачем трьох відсотків річних на суму заборгованості та стягнення даної суми, яка становить 1 055,50 грн., в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» є неналежним позивачем у даній справі, так як договори відступлення права вимоги є нікчемними і не породжують правових наслідків, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Апелянт посилається на те, що договір №3/702381 є комплексним, в ньому є елементи кредитного договору і договору про страхування життя, та при заміні кредитора Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» в зобов'язанні, відбувається і заміна вигодонабувача в частині договору, що стосується страхування життя. При цьому, ст. 515 ЦК України прямо забороняє заміну кредитора у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, а тому договори про відступлення права вимоги суперечать нормам законодавства і є нікчемними в силу закону.

Проте, такі доводи спростовуються дослідженими судом доказами та положеннями договорів про відступлення права вимоги.

Так, як вбачається зі змісту комплексного договору №3/702381, він має змішаний характер та містить елементи кредитного договору і договору про страхування життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, до положень договору в частині, що регулює надання кредиту, застосовуються норми законодавства, які регулюють правовідносини по наданню кредиту.

Як вбачається зі змісту договорів про відступлення права вимоги №03/14-ІІІ і №14/УБК-14, за даними договорами передавалися новому кредитору права вимоги, визначені у реєстрі прав вимог. (п. 2.1 договорів)

Під правом вимоги, для цілей даних договорів, розуміються всі права первісного кредитора за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами. (п. 1.4 договорів)

Таким чином, первісним кредитором Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» було передано права вимоги за договором №3/702381, що стосуються прав за кредитною складовою договору.

Так як положеннями чинного законодавства не передбачено заборон щодо зміни кредитора в зобов'язаннях за кредитним договором, одночасно, умовами договору №3/702381 прямо передбачено право банку відступити свої права повністю чи в частині третій особі, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності договорів про відступлення права вимоги нормам законодавства є безпідставними.

Не приймаються до уваги посилання апеляційної скарги на те, що у позивача немає прав вимагати стягнення штрафних санкцій за договором №3/702381, так як за змістом договорів про відступлення права вимоги до нового кредитора перейшли всі права вимоги суми боргу, під якою розуміються суми коштів, належні до сплати, включаючи суми кредиту, процентів, комісій, підвищених процентів за прострочення, а також суми штрафних санкцій.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3ОСОБА_10 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: