Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 428/6705/16-ц
Провадження № 22ц/782/548/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року липня «20» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2016 року

по цивільній справі за заявою

ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в особі посадової особи ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в особі посадової особи ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2016 року постановлено відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в особі посадової особи ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Роз'яснити позивачу, що розгляд поданого ним позову належить до юрисдикції адміністративного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, як постановлену з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження суддя суду першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, для вирішення публічно-правого спору, до суб'єкту владних повноважень УПФ України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку цивільного судочинства, а дана справа підсудна адміністративному суду.

Проте з таким висновком судді повністю погодитися не можна, оскільки суддя дійшов його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм процесуального права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року визначає право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Зазначені положення конкретизуються у ст. 3 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У відповідності до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, в позові ОСОБА_2 зазначив норми ЦК України, ЦПК України та КАС України, посилається на порушення посадовими особами відповідача по справі - УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області його прав, ставить питання про захист цих прав та одночасно просить суд визнати правочин між ним та відповідачем нікчемним, при цьому, керується нормами ст.ст. 60, 61 ЦПК України, які не дають підстав вважати, що позов заявлено в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суддею, не виконавши процесуальні дії, передбачені ст. 121 ЦПК України, зроблено передчасні висновки щодо відмови у відкритті провадження по справі в повному обсязі, чим порушено право позивача на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

У відповідності зі ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд:

1) відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону;

2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування;

3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, оскільки суддею порушено порядок вирішення питання щодо відкриття провадження по справі, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 2 п. 4, 311, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2016 року ~ скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання в установленому законом порядку.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: