ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ Провадження №2/263/498/2016
21.03.2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Ікорської Є.С. при секретарі Турчиній Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 25.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та третьою особою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №11, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 42 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом. В забезпечення виконання вимог за кредитним договором між позивачем та відповідачем 25.04.2008 року було укладено договір іпотеки №11/1, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 27,4 кв.м, загальною площею 44,3 кв.м. Третя особа належним чином не виконала умови договору, в результаті чого станом на 14.12.2015 року утворилася заборгованість в сумі 38 998,03 доларів США, яка складається із заборгованості за сумою кредиту 29 574,67 доларів США, заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 9 423,36 доларів США. На підставі викладеного просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №11 від 25.04.2008 року: на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 27,4 кв.м, загальною площею 44,3 кв.м, що належить відповідачу ОСОБА_1, для задоволення вимог позивача в розмірі 38 998,03 доларів США, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу позивачем предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, а також із наданням позивачу права щодо всіх повноважень продавця. Також просив суд стягнути судові витрати на користь банку.
Представник позивача, що діє на підставі довіреності, ОСОБА_3, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду.
Відповідачка у судове засідання не зявилась, про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, в результаті чого відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи зі згоди представника позивача на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
За ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до ст. 1048 ЦК України.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання в порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.
З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та третьою особою ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №11, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 42 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 24.04.2028 року.
На підставі п.3.4.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку проценти за ставкою, зазначеною в п.2.1 договору, в порядку та на умовах, обумовлених кредитним договором, а у випадку порушення зобов`язань з повернення кредиту - за ставкою та на умовах, зазначених в п.5.1, 5.2 договору. Проценти за користування кредитом повинні сплачуватися позичальником в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п.3.4.1 кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріплених у Додатку №1 до кредитного договору, який є невідємною частиною договору.
Відповідно до договору іпотеки №11/1 від 25.04.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1, вбачається, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 27,4 кв.м, загальною площею 44,3 кв.м, в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №11/1 від 25.04.2008 року, в тому числі щодо повернення наданого кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати інших сум.
Відповідно до умов п.2.1, 2.2 іпотечного договору за рахунок предмету іпотеки позивач має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням в повному обсязі, що визначається відповідно до кредитного договору, іпотечного договору та чинного законодавства України; відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов'язані з реалізацією будь-яких прав позивача, що випливають з цього Договору, включаючи витрати на утримання та збереження предмету іпотеки; витрати на страхування предмета іпотеки (якщо іпотекодержатель поніс такі витрати); збитки, завдані порушенням основного зобов'язання чи умов цього договору; витрати, пов'язані з пред`явленням вимоги за основним зобов'язанням, звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), на оформлення права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, на організацію продажу предмету іпотеки, на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо; витрати, понесені іпотекодержателем у звязку з купівлею/продажем/обміном коштів, отриманих в результаті реалізації предмета іпотеки, у валюту основного зобов'язання; інші документально підтверджені витрати іпотекодержателя, якщо воно будуть мати місце. Розмір зазначених вимог та витрат визначається на момент їх фактичного задоволення.
За вказаним іпотечним договором в пункті 4 зазначено, що в разі неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Так, в разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, де зазначається зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене на підставі рішення суду (а.с.26-30).
Суд встановив, що 16.06.2014 року представниками позивача на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, яка була отримана третьою особою (а.с.20-25).
З розрахунку заборгованості за кредитним договором від №11 від 25.04.2008 року вбачається, що станом на 14.12.2015 року позичальник заборгував позивачу з нарахованих відсотків за користування наданим кредитом 9 423,36 доларів США, з суми наданого кредиту - 29 574,67 доларів США, що загалом становить 38 988,03 доларів США (а.с.7-8).
Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному за розрахунком банку розмірі підтверджується умовами кредитного договору №11 від 25.04.2008 року з відповідними додатками до нього.
Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) в разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Згідно із ст.12 Закону в разі порушення іпотекодавем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.33 Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону.
За ч.6 ст.38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
На підставі ст.39 Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період де його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведенні прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
За ч.1 ст.41 Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», дотриманням вимог цього Закону.
Таким чином, на підставі вивчених доказів судом було встановлено факт наявності у позичальника відповідальності перед позивачем за кредитним договором №11 від 25.04.2008 року через порушення ОСОБА_2 умов вказаного кредитного договору, внаслідок чого у банку виникло законне право на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу.
Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором №11 від 25.04.2008 року, суд дійшов висновку, що загальна заборгованість позичальника за кредитним договором №11 від 25.04.2008 року, яка була доведена ПАТ «ПУМБ», складається з боргу відповідача за нарахованими відсотками за користування наданим кредитом в розмірі 9 423,36 доларів США та з погашення суми наданого кредиту в розмірі 29 574,67 доларів США, що загалом дорівнює 38 998,03 доларів США.
Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, в ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
На підставі переліченого вимоги ПАТ «ПУМБ» підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 27,4 кв.м, загальною площею 44,3 кв.м, на користь позивача в рахунок погашення боргу за кредитним договором №11 від 25.04.2008 року на загальну суму 38 988,03 дол.США, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки із наданням права банку на продаж предмета іпотеки з встановленням початкової ціна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В той же час суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач мешкає в квартирі АДРЕСА_3.
Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним по справі №6-57цс15 у постанові від 27 травня 2015 року та по справі 6-483цс15 у постанові від 9 вересня 2015 року, вбачається, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає виконанню.
Крім цього суд зазначає, що за ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».
У п.5 ст.11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно з п.20 ч.1 якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
Враховуючи, що суд встановив, що місто Маріуполь Донецької області відноситься до вказаного
переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то квартира АДРЕСА_2, яка перебуває в іпотеці та належить відповідачці, громадянці України, розташована на території проведення антитерористичної операції, тому зупинено дію ст.38 Закону України «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж цієї квартири.
Таким чином, суд дійшов висновку, що на час дії ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж предмета іпотеки, квартири АДРЕСА_2.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у резолютивній частині рішення, задовольняючи вимоги банку, зазначити, що рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та виконанню не підлягає в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь банку понесені ПАТ «ПУМБ» та документально підтверджені витрати з оплати судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 13 718,32 грн.
Керуючись ст.7,33, 39 ЗУ «Про іпотеку»,ст. 224-226, 533, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.10-11, 59-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Надати право Публічному акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» щодо усіх повноважень продавця, які необхідні для здійснення продажу, в тому числі подання заяв, отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, подання та отримання будь-яких документів, довідок, витягів, заяв, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконанню не підлягає.

Рішення суду в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» виконанню не підлягає.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний б анк» (ПАТ «ПУМБ», вул.Андріївська, 4, м.Київ, ), витрати по сплаті судового збору в сумі 13 718,32 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем по справі заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Є.С. Ікорська