АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Колдіна О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Іванченка М.М.

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України в Ленінському районі м. Донецька, треті особи без самостійних вимог: Державна казначейська служба України, Відділ освіти Ленінської районної в м. Донецьку ради про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 805,94 грн. (своєчасно не перераховану на картку УкрСиббанк), компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату згідно розрахунку з 01.09.2014 року по 01.03.2016 року у розмірі 6 839,68 грн., моральну шкоду у розмірі 38 тис. грн. (по 2 тис. грн. за 19 місяців затримки) та компенсацію за затримку розрахунку у розмірі її середнього заробітку на день фактичного розрахунку в сумі 113 937,62 грн., а всього 170 937,62 грн.

В мотивування вимог посилалася на те, що до листопада 2014 року вона працювала директором Центру дитячої та юнацької творчості Ленінського району м. Донецька. Це було комунальне підприємство, яке підпорядковувалось Відділу освіти Ленінської районної в м. Донецьку ради. Нарахування заробітної плати здійснювалась бухгалтерією відділу освіти.

За період серпня-жовтня 2014 p. їй була нарахована заробітна плата в розмірі 12 805,94 гривень. Всі платіжні документи для виплати передані до Управління державного казначейства в Леніському районі м.Донецька, однак заробітна плата не була перерахована Управлінням на картковий рахунок в ПАТ «УкрСиббанк».

Крім того, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 38 000 гривень.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що на зустрічі з першим заступником Голови Держказначейства України вона дізналася, що Держказначейство не веде персонального обліку по кожному працівнику бюджетних установ, яких вони фінансують. Але індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1, номер облікової картки НОМЕР_1, громадянки України з 2000 p. по 2014 p. має Пенсійний фонд України - це довідка форми ОК-5. Про це в Держказначействі України чомусь не знають. Згідно довідки Пенсійного фонду Голосіївського району м. Києва за 2014 р. заробітна платня за серпень, вересень, жовтень була нарахована, але вона її не отримала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач працювала на посаді директора Центру дитячої та юнацької творчості до 25.11.2014 р.

На підставі наказу Відділу освіти Ленінської районної в м. Донецьку ради від 25.11.2014 p. позивач була звільнена із займаної посади в зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до Довідки № НОМЕР_2 від 19.11.2014 p., виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 постійно проживала у Ленінському районі м.Донецька і переміщена з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що за період з серпня 2014 p. по жовтень 2014 p. їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 12 805 гривень 94 копійки.

Згідно з ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівнику за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР джерела коштів на оплату праці для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно зі ст.. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок календарних днів.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Тобто, як вбачається з наведених норм чинного законодавства, обов'язок щодо своєчасної виплати заробітної плати, компенсації в зв'язку з втратою частини доходів, а також середнього заробітку в зв'язку з затримкою виплати заробітної плати, покладається на роботодавця.

Так, у ст. 3 ЦПК зазначається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, поняття сторін у цивільному судочинстві пов'язане з поняттям суб'єктів спору про право, яке віднесено законом до юрисдикції загального суду.

Стаття 33 ЦПК України передбачає порядок заміни неналежного відповідача, де суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд позбавлений можливості за своєю ініціативою проводити заміну неналежного відповідача.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З урахуванням викладеного, апеляційна інстанція вказує на те, що належним відповідачем у даній справі може бути лише управління освіти Ленінського району м. Донецька, оскільки відповідно до Закону України «Про освіту» саме управління є роботодавцем ОСОБА_1

Крім того, як вбачається із відповіді Державної казначейської служби України від 29.02.2016 p. на виконання Порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 p. № 595, казначейське обслуговування установ, які знаходяться на території, що не контролюється українською владою, здійснюється лише після повернення такої території під контроль української влади або переміщення на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

За інформацією Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області згідно даних Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, станом на 25.02.2016 р. Центром дитячої та юнацької творчості Ленінського району м. Донецька не вжито заходів щодо переміщення з Ленінського району м. Донецька на підконтрольну державній владі територію.

З приводу підтвердження не виплаченої заробітної плати Державна казначейська служба України повідомила, що відповідно до п. 11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 p. № 1407, органи Казначейства здійснюють платежі, у тому числі на виплату заробітної плати, на підставі платіжних доручень за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань.

Останнє перерахування коштів на банківські рахунки для виплати заробітної плати було здійснено Управлінням Державної казначейської служби України у Ленінському районі м. Донецьк 29.07.2014 року.

Тобто, перерахування коштів Казначейською службою може бути здійснено лише на підставі платіжних доручень, наданих розпорядниками бюджетних коштів, a такі платіжні доручення про виплату заробітної плати , як вбачається з наданої відповіді, Відділом освіти Ленінської районної в м. Донецьку ради, як розпорядника бюджетних коштів після 29.07.2014 р. не надавались.

Отже, вини відповідача у невиплаті заробітної плати - немає.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді