Справа №442/925/16-ц
Провадження №2/442/560/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

24 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Нагірна О.Б.

за участі секретаря судових засідань Олійник О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити з-під арешту торгове приміщення АДРЕСА_1 позначено літерою Д-1, загальною площею 14.6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30404794 від 31.10.2012 року відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Позов мотивують тим, що 28.03.2007 року було укладено договір № Е/V 2606 згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 25000,00 (Дол. США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.03.2011 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 28.03.2007 року уклали договір іпотеки №416, згідно якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме торгове приміщення АДРЕСА_1 позначено літерою Д-1, загальною площею 14.6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2. Майно належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва права власності на нерухоме майно, виданого 01.02.2004 року Виконкомом Дрогобицької міської ради згідно рішення виконкому від 25.12.2O03 р. та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МБТІ та EО за №182 від 04.02.2004 року. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №30404794 від 31.10.2012р., винесеною Баб"як JI.B. державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , в тому числі і на вищевказане майно, яке забезпечене іпотекою.

Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" - ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечила проти заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з»явилися, не повідомивши суду причин своєї неявки, хоч належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, провівши заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в сукупності по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98) відповідачами у справі про виключення майна з опису суд притягує боржника та особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

Матеріалами справи встановлено, що 28.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Е/V 2606 про надання останній кредиту в розмірі 25000,00 (Дол. США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.03.2011 року. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 28.03.2007 року укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого позичальником в іпотеку кредитору передано торгове приміщення АДРЕСА_1 позначено літерою Д-1, загальною площею 14.6 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_2.

Як вбачається з постанови (ВП №30404794) відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 31.10.2012 року, на примусове виконання виконавчого листа № 2-351 від 19.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Матадор-ЛВ» заборгованості в сумі 8356, 26 грн., державним виконавцем Баб»як Л.В. накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3, а також заборонено його відчуження. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2013 року майно знаходиться в іпотеці і стягнення не проводилось.

Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, на звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення його з під-арешту. Таким правом позивач і скористався, звернувшись до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійненні.

Згідно Закону України „Про Іпотеку" в силу іпотеки кредитор (іпотекодеражатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавцем) забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3, 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Разом з тим, відповідно до положень ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Таким чином, з урахуванням того, що вимога ТзОВ «Матадор-ЛВ», видана 08.02.2010 року відповідно до рішення суду, тобто після укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 договору іпотеки на торгове приміщення АДРЕСА_1 позначено літерою Д-1, загальною площею 14.6 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_2, і іпотекодержатель, як обтяжувач з вищим пріоритетом, не надав своєї згоди на звернення стягнення на вказане майно для задоволення майнових інтересів ТзОВ «Матадор-ЛВ» , а також за відсутності даних про те, що вартість предмета іпотеки перевищує розмір заборгованості боржника іпотекодержателю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і вищезазначене заставне майно слід звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця від 31.10.2012 року.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 3, 10, 57-60, 64, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Звільнити заставлене майно з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30404794 від 31.10.2012 року відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції , а саме торгове приміщення АДРЕСА_1 позначено літерою Д-1, загальною площею 14.6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя Нагірна О.Б.