Справа № 750/130/16-ц
Провадження № 2/750/638/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого - судді Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП «Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП «Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненою поруки за договором № SR-001/006/2006 від 09 червня 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна».

Позов обґрунтовано тим, що 09 червня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого став ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № HCL-001/006/2006, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 80 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 09.06.2026 року. Позивач є поручителем за даним договором згідно договору поруки №SR-001/006/2006 від 09.06.2006 року. Позивачу стало відомо, що між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» 28.11.2011 року було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю, за яким останній набув право вимоги, у тому числі і за кредитним договором № HCL-001/006/2006. Позивач вказує на відсутність належних доказів щодо переходу права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а тому ч.2 статті 517 ЦК України надає йому право не виконувати свій обовязок новому кредитору до надання доказів наявності у нового кредитора відповідних прав.

Також позивач як на підставу своєї вимоги посилається на ч.4 ст. 559 ЦК України, зазначивши про припинення поруки, так як позивач, у звязку з порушенням позичальником виконання зобовязання за кредитним договором, звертався 13.06.2012 року з позовом до позичальника та поручителя до Деснянського районного суду м. Чернігова про дострокове стягнення кредиту та заборгованості за кредитним договором № HCL-001/006/2006 від 09.06.2006 року, проте позовна заява ухвалою суду від 17.05.2013 року була залишена без розгляду через повторну неявку в судове засідання представника позивача. Таким чином, банк використав своє право дострокової вимоги стягнення з позичальника та поручителя боргу за кредитним договором, змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання, вимоги до поручителя в межах шести місяців подано не було, а тому поруку слід визнати припиненою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що умовами кредитного договору № HCL-001/006/2006 від 09.06.2006 року передбачено, що датою остаточного повернення кредиту є 09.06.2026 року, тобто кредитним договором визначено конкретну дату виконання зобовязання у повному обсязі, а отже й строк предявлення вимоги до поручителя встановлено також до цього строку. Посилання позивача на те, що строк виконання основного зобовязання слід обчислювати з моменту прострочення боржником чергового платежу спростовується п.2 кредитного договору, ч.4 ст. 559 ЦК України, а також п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ №2506/4803/2012, провадження №2/750/25/13 та №750/186/13-ц, провадження №2/750/538/13, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 09 червня 2006 року між ОСОБА_4 та АКБ Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого став ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № HCL-001/006/2006, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 80 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 09.06.2026 року. Позивач є поручителем за даним договором згідно договору поруки №SR-001/006/2006 від 09.06.2006 року (а.с.5-11)

При дослідженні матеріалів цивільної справи №750/186/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правочину частково недійсним, встановлено, що ПАТ «ОТП Банк», що був кредитором відповідно до умов договору про надання кредиту № НСL-001/006/2006, укладеного 09.06.2006 року між Банком та ОСОБА_4 та відповідно до умов договору іпотеки № РМL-N00/027/2008, укладеного 03.07.2008 року між Банком та ОСОБА_4, керуючись ст. ст. 512-516, 656, 1077 та 1080 Цивільного Кодексу України, ст. 24 Закону України «Про іпотеку», 28.10.2011 року відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» всі права іпотекодержателя за Договором іпотеки, а саме: право вимоги основної суми боргу, нарахованих до сплати відсотків та інших витрат, що підлягають сплаті Боржником відповідно до умов Кредитного договору та Договору іпотеки, права вимоги за Кредитним договором були відступлені Фактору на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28.10.2011 року, укладеного між Банком і Фактором.

Відповідно до укладеного 28.10.2011 року договору про відступлення прав за Договором іпотеки до Фактора перейшли всі права Банка як сторони за даним Договором, які виникли на його підставі в обсязі і на умовах, що існували на момент набрання чинності Договором про відступлення прав, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_4 14.01.2013 року зверталася до суду з позовом ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якому просила визнати договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 28.10.2011 року недійсним в частині відступлення прав вимоги по кредитному договору від 09.06.2006 року і по договору іпотеки від 03.07.2008 року, мотивуючи вимоги тим, що між нею та ПАТ «ОТП Банк» 09.06.2006 року було укладено кредитний договір № НСL-001/006/2006 і до нього договір іпотеки № РМL-N00/027/2008 від 03.07.2008 року. ПАТ «ОТП Банк» своїм листом від 02.11.2011 року повідомило позивача про те, що за вказаними договорами ним відступлено всі права іпотекодержателя за договором іпотеки і право вимоги за кредитним договором товариству «ОТП Факторинг Україна» відповідно до договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 28.10.2011 року. ОСОБА_4 вважала, що такий договір укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК, оскільки всі зміни і додатки до нотаріально посвідченого договору іпотеки мають вчиняться в нотаріальній формі, грошова вимога банку до позивача не є безспірною та, крім того, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має банківської ліцензії на здійснення кредитування.

Проте, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.03.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області 27.05.2013 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору купівлі продажу кредитного портфелю, відмовлено. Суд мотивував своє рішення тим, що частково оспорюваний договір факторингу спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обовязків, зміст цього правочину не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні правочину волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановленій законом, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи викладене вище, доводи позивача ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки з тих підстав, що у матеріалах справи відсутні докази щодо переходу права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що в силу ч.2 статті 517 ЦК України надає йому право не виконувати свій обовязок новому кредитору, спростовуються наявними у справі доказами, і з вказаної підстави вимоги позивача задоволені бути не можуть.

Проте, при дослідженні матеріалів іншої цивільної справи № 2506/4803/2012 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № НСL-001/006/2006 та договором поруки вбачається, що у звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 13.06.2012 року зверталося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до боржника та поручителя про дострокове повернення кредиту згідно ст. 1050 ч.2 ЦПК України та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.05.2013 року позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, тобто у звязку з повторною неявкою представника позивача. Вказана ухвала сторонами не оскаржувалася.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, у даній справі договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, подавши до суду позов 13 червня 2012 року (письмові вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів були надіслані позичальнику та поручителю 13.02.2012 року) (Справа №2506/4803/2012, а.с. 33, 34).

Отже, пред'явивши 13.02.2012 року вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, а в подальшому, предявивши 13.06.2012 року позов, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд України у своїй постанові від 09.09.2015 року у справі №6-933цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування.

Враховуючи, що позовну заяву позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.05.2013 року було залишено без розгляду, повторно вимогу боржнику та поручителю ТОВ "ОТП Факторинг Україна" направило лише 07.04.2015 року, тобто після закінчення шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України, який має обчислюватися після предявлення першої вимоги про дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості, яка надсилалася 13.02.2012 року, а тому порука є припиненою.

За таких обставин, вимога позивача про визнання припиненою поруки за договором № SR-001/006/2006 від 09 червня 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» з підстави передбаченої ч.4 ст. 559 ЦК України, підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП «Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненою поруки за договором № SR-001/006/2006 від 09 червня 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна».

Визнати припиненою поруку за договором № SR-001/006/2006 від 09 червня 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_3 551 грн. 20 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: