Номер справи 623/4321/15-ц
Номер провадження 2/623/71/2016
РІШЕННЯ

іменем України

16 серпня 2016 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бутенка В.М.

за участю: секретарів судового засідання Костенко В.В., Новосад О.Ю.

судового розпорядника ОСОБА_1

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюм цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом про припинення ОСОБА_3 права власності на частку у спільному майні, а саме 1/4 частки однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1 (а.с. 3-7).

В обґрунтуванні позову представник позивача ОСОБА_6 ОСОБА_2 у позові та у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 червня 2015 року є спадкоємцем майна померлої 12.11.2014 ОСОБА_7. Спадщина на яку видане зазначене свідоцтво складається з 3/4 частини однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_2. Загальна площа квартири складає - 28,3 кв. м., в тому числі житлова - 15,1 кв. м., кухня - 5,9 кв. м., санвузол - 3,2 кв. м., коридор - 2,8 кв. м., вбудована шафа - 0,4 кв.м., балкон 0,9 кв.м. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 3/4 частини квартири підтверджено факт реєстрації права власності.

Відповідач в свою чергу став спадкоємцем 1/4 частки однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 червня 2015 року після смерті ОСОБА_8, померлого 02 червня 2012 року.

Зазначена квартира на даний час знаходиться у їх спільній частковій власності.

Позивач та відповідач не є членами однієї сімї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, в той час як між сторонами залишились лише віддалені родинні звязки, які ніколи ними не підтримувались, та кожен має свою родину.

Після прийняття та оформлення ними спадщини позивач запропонувала відповідачу виплатити грошима вартість його частки в квартирі в сумі що дорівнює 1/4 частки від вартості квартири відповідно до оцінки БТІ, балансова вартість якої складала 101 344,0 грн, яка була значно вища за експертну оцінку яку вони проводили у червні 2015 року при прийнятті спадщини, відповідно до якої вартість квартири в цілому станом на 18.06.2015 складала 76 600,00 грн. Тобто було запропоновано сплатити 25 000,00 грн. При цьому вона виходила з того, що спірна квартира є однокімнатною і не може бути поділеною, а частка відповідача в ній є незначною і не може бути виділена в натурі. Окрім того відповідач проживає постійно разом зі своєю сімєю у приватному будинку в іншому населеному пункту за адресою вказаною у позові та не має потреби в житлі. На її пропозицію відносно продажу своєї частки відповідач погодився, але оцінив її у 2000,00 доларів США, що не відповідає реальній вартості його частки на сьогоднішній день. Неодноразові перемовини з приводу зменшення вартості частки у праві спільної власності відповідача на однокімнатну квартиру бажаних результатів для позивача не дало, оскільки відповідач постійно посилався на те, що «воно йому не горить».

Частка відповідача у праві спільної власності на однокімнатну квартиру є незначною, оскільки на нього припадає 1/4 від вартості квартири, а позивач натомість має ідеальну частку, яка становить 75% від вартості всієї квартири.

Також, розмір частки відповідача як співвласника однокімнатної квартири у відповідності до технічного паспорту на квартиру, не дає можливості навіть виділити в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування з дотриманням вимог ДБН, оскільки становлять менший розмір ніж площа житлової кімнати. Однокімнатну квартиру не можливо ні поділити в натурі між співвласниками, ні виділити часту у спільному майні одному із співвласників, ні встановити порядок користування житловим приміщенням між співвласниками, оскільки частка відповідача є незначною .

Однокімнатна квартира як річ за звичай є неподільною річчю, враховуючи те, що в даному випадку частка відповідача співвласника однокімнатної квартири є незначною, тобто становлять менший розмір ніж житлова площа однокімнатної квартири, тому розподіл однокімнатної квартири в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 3/4 та 1/4 з технічної точки зору - не можливий, а тому однокімнатна квартира як річ за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією здійснювати спільно відповідно до своїх часток у майнівідповідні комунальні платежі та спільним коштом здійснити хоч якийсь косметичнийремонт на що останнійвідповідав категоричною відмовою з посиланням на те, що воно йому не потрібно, в нього є інше житло, а його частка на цю квартиру є незначною для того, щоб здійснювати вкладення в неї грошових коштів, оскільки проживати він там не збирається.

Вказані вище обставини підтверджуються наявністю у позивача квитанцій на проплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи те, що частка відповідача у однокімнатній квартирі є незначною, не можливий ні її поділ в натурі між співвласниками, ні виділ частки у спільному майні співвласникам, ні встановлення порядку його користування між співвласниками, відповідач жодного дня не мешкав у спільній квартирі, а також відповідач невносив жодних коштів у рахунок плати комунальних послуг, більш того вартість частко є незначною, а відповідач проживає у іншому житлі, - на думку позивача, припинення за рішенням суду прав відповідача на частку у спільному майні, яким є вказана вище однокімнатна квартира не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сімї .

При таких обставинах, позивачкою попередньо внесені на депозитний рахунок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області вартість частки відповідача у однокімнатній квартирі № 205, яка знаходиться в м. Ізюмі по вул. Київській, будинок № 36, яка, складає грошову суму коштів у розмірі - 19150,00 грн та 11370,08 грн, що складає вартість 1/4 частини однокімнатної квартири (загальна вартість квартири відповідно до висновку експертизи № 1864 складає 121630 грн).

Просить суд: - припинити право спільної власності ОСОБА_3 на 1/4 частку однокімнатної квартири № 205, яка знаходиться в м. Ізюм, Харківська область, по вул. Київській, буд. № 36;

- присудити на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну йому 1/4 частки однокімнатної квартири № 205, яка знаходиться в м. Ізюм, Харківська область, по вул. Київській, буд. № 36, у розмірі 30 520,08 грн з депозитного рахунку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, на який було внесено позивачем грошову суму коштів, що становить вартість частки ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частку однокімнатної квартири № 205, яка знаходиться в м. Ізюм, Харківська область, по вул. Київській, буд. № 36;

- стягнути з відповідача розмір сплачених нею судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду заперечення на позов, позовні вимоги не визнає і просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 27-28).

Відповідач ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у судовому засіданні позов категорично заперечують, зазначив на те, що відповідач не згоден з позивачкою в тому, що відповідач має окреме житло. Він проживає з матірю в домоволодінні, яке розташовано в с. Гаврилівка Борівського району, вул. Гаврилівська, буд. 18, жила площа складає 9,8 кв. м. Матеріально забезпечує його мати ОСОБА_5, тому що відповідач за станом здоровя не може працювати.

Не погоджується, що позивачка пропонувала за його частку 25 000 грн. Також не погоджується з пропозицією позивачки сплатити йому грошову компенсацію за належну йому 1/4 частки однокімнатної квартири № 205, яка знаходиться в м. Ізюм, Харківська область, по вул. Київській, буд. № 36, у розмірі 30 520,08 грн з депозитного рахунку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, на який було внесено позивачем грошову суму коштів, що становить вартість частки ОСОБА_3, так як іншого житла він не має та бажає володіти і користуватися своєю власністю.

Окрім цього позивачка без згоди відповідача передала спірну квартиру квартирантам, та отримує за це орендну плату, квартиранти сплачують всі комунальні платежі, а позивачка посилається на те що він за свою частку їх не сплачує. А він також як і вона є власником 1/4 частини цієї квартири і йому ні вона, ні квартиранти за його частку нічого не сплачують.

Порушуючи права, відповідача не допускають в квартиру, про що він звертався в правоохоронні органи з заявою та до суду з позовною заявою.

Вважає, що позивачка не може наполягати на тому, щоб позбавить відповідача права власності на його частку в спірної квартирі, тому що сама вона в цій квартирі не проживає, постійно мешкає в м. Александрія Кіровоградської області, а у нього немає особистого житла та він не може повноцінно працювати у звязку із захворюванням хребта, в звязку з чим порушені функції ніг.

Посилаються на те, що 1/4 частка спірної квартири є для відповідача значною, та таке припинення права ОСОБА_3 на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника, просять у позовних вимогах ОСОБА_6В відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_2, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4 і ОСОБА_5, перевіривши та дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Судом встановлено, що 3/4 частки житлової однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 червня 2015 року після смерті ОСОБА_7, померлої 12 листопада 2014 року. 1/4 частки житлової однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 червня 2015 року після смерті ОСОБА_8, померлого 02 червня 2012 року (а.с. 10-11, 26, 58-66, 81).Квартира однокімнатна розмішена на 8 поверсі 9 поверхового будинку, загальна площа квартири - 28,3 кв. м., в тому числі жила площа - 15,1 кв. м., кухня площею - 5,9 кв. м., санвузол - 3,2 кв. м., коридор - 2,8 кв. м., вбудована шафа - 0,4 кв.м., балкон 0,9 кв.м. (а.с. 12-14). Виділ належної ОСОБА_3 1/4 частки квартири в натурі технічно неможливий. Ринкова вартість квартири на час проведення оціночно-будівельної експертизи № 1864 складає 121 тис. 630 грн, а належної відповідачу частки 30 тис. 407,40 грн (а.с. 114-127).

Згідно з приписами ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Звертаючись з позовом до суду позивач - співвласник майна, мала на меті позбавлення права власності на частку майна іншого співвласника - відповідача по справі за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок судута визнання права власності на всю квартиру за позивачем.

Позивачкою ОСОБА_6 попередньо внесені кошти 19 150,00 грн та 11 370,08 грн на депозитний рахунок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області вартості 1/4 частки житлової однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1 (а.с. 51, 156).

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Оцінюючи повно і всебічно встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до статей 10, 11, 58, 59, 60 ЦПК України суд визнає, що частка відповідача у спільній квартирі, розташованої в АДРЕСА_1 є незначною і не може бути виділена в натурі; квартира є неподільною; спільне володіння і користування квартирою сторонами є неможливим.

При цьому будь-яких належних та допустимих, в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження існування підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, що таке припинення право особи на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача ОСОБА_3, позивачка до суду не представила.

Так, ОСОБА_3 проживає з матірю в домоволодінні, яке розташовано в с. Гаврилівка Борівського району, вул. Гаврилівська, буд. 18, відповідач бажає володіти і користуватися своєю власністю 1/4 частки житлової однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1. Позивачка в спірній квартирі не проживає, постійно мешкає в м. Александрія Кіровоградської області, без згоди відповідача передала спірну квартиру іншим особам, які користуються квартирою, та відповідача не допускають в квартиру, щодо чого він звертався в правоохоронні органи з заявою та до суду з позовною заявою (а.с. 29, 31, 34, 35, 36-38, 138-143, 163).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, що таке припинення права ОСОБА_3 на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника, та з урахуванням інтересів співвласника, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні цих позовних вимог за недоведеністю вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці судові витрати (а.с. 2, 157).

Слід повернути позивачці попередньо внесені кошти 19 150,00 грн та 11 370,08 грн на депозитний рахунок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області вартості 1/4 частки майна відповідача (а.с. 51, 156).

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні - відмовити.

Повернути ОСОБА_6 попередньо внесені кошти 19 150,00 грн та 11 370,08 грн на депозитний рахунок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області вартості 1/4 частки житлової однокімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в строк 10 днів з дня проголошення рішення, а неприсутніми особами, які приймають участь у справі, у той же строк з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Головуючий: суддя В.М. Бутенко