Справа № 464/3578/16-ц
пр.№ 2/464/1198/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2016 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючого-судді Мички Б.Р.

при секретарі судових засідань Янишин М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Департаменту економічної політики Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати за нею - ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2005 року перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5. З цього часу проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 та його матір'ю ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1, вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки. Ще 02 січня 1975 року матері ОСОБА_7 - ОСОБА_6 КЕЧ Львівського Прикарпатського військового округу було видано ордер №937 на вселення в квартиру АДРЕСА_1 14 квітня 1999 року між ОСОБА_5, його матір'ю ОСОБА_6 та БУ №1 Львівської КЕЧ району було укладено договір найму квартири АДРЕСА_1. Основним квартиронаймачем була матір її фактичного чоловіка - ОСОБА_6, яка була зареєстрована у вказаній квартирі з 27 червня 1975 року по день її смерті в серпні 2014 року. ОСОБА_5, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, також був зареєстрований у вказаній квартирі. В травні - червні 2015 року ОСОБА_5 вирішив приватизувати квартиру АДРЕСА_1, зібрав усі необхідні документи та 02 червня 2015 року подав до Відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району відповідну заяву про приватизацію. Проте, так і не встиг її приватизувати та отримати відповідні правовстановлюючі документи, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, закінчивши життя самогубством. Вона ж являється цивільною дружиною покійного ОСОБА_5, постійно проживала разом з ним однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1 більше десяти років. Стверджує, що квартира АДРЕСА_1 є її єдиним постійним місцем проживання, яким вона безперервно, добросовісно. відкрито володіє та користується вже одинадцять років, сплачує усі комунальні платежі. А відтак, вважає що набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні фабулі позовної заяви, просить позов задовольнити.

Представник відповідачів Львівської міської ради та Департаменту економічної політики Львівської міської ради - Гасюк Т.Б. уточнені позовні вимоги позов визнав в повному обсязі, вважає за можливе визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання після уточнення позовних вимог не з'явилась, 21 липня 2016 року подала суду заяву в якій зазначає, що позов ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спірну квартиру підтримує та просить розглядати зазначену цивільну справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які ствердили що позивач постійно проживала у спірній квартирі з 2005 року, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до державного житлового фонду, ніким не приватизована та право приватної власності на таку ні за ким не зареєстроване.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 1975 року ОСОБА_6 разом з її сином ОСОБА_5, КЕЧ Львівського Прикарпатського військового округу було видано ордер №937 на вселення в квартиру АДРЕСА_1

Як вбачається з тверджень позивача ОСОБА_2 з 2005 року вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5, в 2005 році вселилась у вищезазначену квартиру як член сім'ї наймача, проживала з ОСОБА_5 та його матір'ю ОСОБА_6 однією сім'єю, вони вели спільний боту та господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, вона оплачувала житлово-комунальні послуги за цією адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер і ОСОБА_5, який так і не встиг отримати відповідне свідоцтво про право приватної власності за його заявою про передачу вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 в особисту власність від 02 червня 2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Як вбачається з тверджень позивача вона продовжує проживати у вищезазначеній квартирі АДРЕСА_1, продовжує сплачувати житлово-комунальні послуги та здійснювати інші необхідні дії з утримання житла, добросовісно та відкрито володіти зазначеною квартирою, оскільки така є її єдиним місцем проживання.

Позивач ОСОБА_2 позбавлена можливості приватизувати квартиру АДРЕСА_1 у відповідності до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у зв'язку з відсутністю у неї ордера чи її реєстрації за вказаною адресою.

Відповідно до вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У відповідності до положень ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною власністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 34 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Згідно п.9 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 добросовісно, безперервно, відкрито володіє квартирою №194 по вулиці Стрийській, 75 у м.Львові більше десяти років, відповідачі по справі уточнені позовні вимоги визнали та не заперечили щодо визнання за позивачем права власності на зазначену квартиру, вимоги позивача не зачіпають інтереси третіх осіб, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ст.344 ЦК України та визнати за позивачем право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

На підставі ст.ст.16, 182, 328, 344, ч.8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, та керуючись постановою Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Рішення є оригіналом, виготовлено в одному примірнику, зберігається у цивільній справі № 464/3578/16-ц