Справа №591/6297/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/346/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від 12 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки, 26 жовтня 2015 року, остаточно його уточнивши, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі, у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з серпня 2014 року та додаткові витрати на дитину за період з серпня 2014 року по 17 жовтня 2015 року в сумі 15 000 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що з 07 серпня 2009 року по 31 липня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач. В зв'язку з тим, що на даний час дитина мешкає разом з нею і знаходиться на її утриманні, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття, крім того, донька відвідує школу раннього розвитку, гуртки, а також постійно хворіє, перебуває на обліку у лікаря пульмонолога, вона несе додаткові витрати на утримання доньки, відповідач ніякої допомоги на утримання доньки не надає, участі у її вихованні не приймає, а тому, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в сумі 15000 грн.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 12 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 грн. щомісячно, до її повноліття, аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_4, починаючи стягнення з 28 серпня 2015 року. Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на дитину в сумі 15 000 грн. та 100 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 974 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 500 грн. щомісячно, до її повноліття, а в іншій частині позовних вимог відмовити.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що він ніде не працює, однак не погоджується з висновком суду про те, що він не сплачує аліменти на утримання доньки, оскільки систематично надає грошові кошти на її утримання, про що свідчать квитанції про переказ коштів, які він надав, крім грошового утримання постійно купує для дитини одяг та дарує подарунки, з метою духовного розвитку доньки відвідують з нею театр, дитячі розважальні центри та парк. Грошові кошти він перераховував на картковий рахунок позивача у період його відсутності на території міста Суми, а починаючи з червня 2015 року надавав кошти позивачу особисто без розписок. Тому, вважає, що суд необґрунтовано стягнув з нього аліменти у розмірі 2 000 грн., при цьому не врахував того, що він щомісячно сплачує кошти у добровільному порядку, а також того, що позивач має роботу та стабільний прибуток, а він не має постійного місця роботи та стабільного доходу. Також не погоджується із заявленим позовом у частині стягнення з нього додаткових витрат на утримання доньки у розмірі 15 000 грн., оскільки вважає їх необґрунтованими. Зокрема вважає неналежним доказом довідку про перебування на «Д» обліку доньки у приватного лікаря пульмонолога, оскільки питання постановки на диспансерний облік не може здійснюватися приватними лікувальними закладами. Водночас дана медична довідка спростовується випискою з медичної картки КУ «Сумська міська дитяча клінічна лікарня» від 18 грудня 2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 на диспансерному обліку в 1 педіатричному відділенні не стоїть, а також довідкою цієї ж медичної установи від 07 грудня про те, що дитина на «Д» обліку у лікарів - спеціалістів не знаходиться. Крім того, з довідки Сумської обласної дитячої клінічної лікарні від 11 грудня 2015 року вбачається, що дитина під диспансерним наглядом у жодного з фахівців лікарні не перебуває. З огляду на викладене, зазначає, що у жодному державному медичному закладі м.Суми донька на диспансерному обліку не перебуває, крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження понесення позивачкою витрат на лікування дитини. Стосовно оплати за навчання дитини у ДНЗ «Золота рибка», зазначає, що позивач не узгоджувала з ним питання навчання дитини саме у цьому дошкільному навчальному закладі і, вважає, що вказане навчання як отримання освіти у дошкільному навчальному закладі, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину у розумінні положень ст.185 СК України. Особливі обставини для навчання саме у цьому дошкільному закладі позивачем суду не наводилися. Які саме здібності дитини розвиваються у цьому навчальному центрі, що потребує додаткових витрат на дитину позивачем зазначено не було. Вважає, що саме дошкільне навчання дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатися як додаткові витрати на дитину, оскільки відповідну підготовку до школи має пройти кожна дитина, а особливі обставини вказують виключні випадки участі батьків у додаткових витратах на дитину. Вважає, що це стосується й відвідування дитиною різноманітних гуртків, які саме здібності дитини розвиваються у цих гуртках позивачем не зазначено та відповідних доказів на підтвердження цього суду надано не було. До того ж більшість з наданих довідок вважає неналежними доказами, оскільки в них зазначено не про оплату за відвідування гуртків, а про благодійні внески, які є добровільними. Вважає, що суд невірно оцінив надані йому докази, чим допустив порушення вимог ст.185 СК України та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та задовольняючи позов ОСОБА_4 в частині стягнення аліментів з відповідача у розмірі 2 000 грн., суд виходив з того, що аліменти не можуть бути меншими, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір допомоги, яку надавав відповідач у добровільному порядку не відповідає навіть мінімально допустимого розміру. Стягуючи з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 15 000 грн., суд виходив з того, що згідно наданих суду медичних документів, дитина постійно хворіє у зв'язку з чим, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря пульмонолога, що тягне за собою додаткові витрати на лікування, крім того, дитина відвідує школу раннього розвитку, відвідує різні гуртки, що також потребує додаткових грошових коштів.

Однак з таким висновком погодитись неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з січня 2014 року по серпень 2015 року складав 1032 грн., а з вересня 2015 року складає 1167 грн., відповідач не сплачував аліменти, навіть у мінімально допустимому розмірі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також з той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2009 року по 31 липня 2014 року (а.с.17). Від шлюбу мають неповнолітню доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.18).

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 31 липня 20014 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.16).

Малолітня дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

З лікувально-консультативного висновку лікаря пульмонолога лікувально-діагностичного центру «Миролада» ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_5 з діагнозом: рецидив обструктивний р. бронхіт, у процесі лікування знаходиться на «Д» обліку з приводу рецидиву обструктивного бронхіту, алергічної риносинусопатії. Ацетонемічний синдром з 24 березня 2014 року (а.с.7 -11,15).

Допитана апеляційним судом лікар ОСОБА_6 підтвердила захворювання дитини, часті ускладнення, неодноразові відвідування її, платний прийом, придбання ліків позивачкою для лікування доньки.

У суді апеляційної інстанції відповідач визнав заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини - в розмірі 1000 грн. щомісяця і додаткові витрати - у сумі 4000 грн., з чим погодилась позивачка.

Колегія суддів вважає за можливе, з урахуванням домовленостей між сторонами, визначити щомісячні аліменти на дитину в розмірі 1000 грн. та додаткові витрати у розмірі 4000 грн., у зв'язку з чим підлягає зміні рішення суду першої інстанції.

Визначаючи саме такий розмір належних до стягнення грошових сум, колегія суддів враховує насамперед інтереси малолітньої дитини, а також істотні обставини у справі: майновий стан сторін, стан здоров'я дитини, яка має хронічне захворювання і потребує постійних додаткових витрат на лікування, здоровий працездатний вік відповідача, потребу позивачки у коштах на утримання дитини.

При вирішенні спору суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, дійшов помилкових висновків щодо розміру аліментів та додаткових витрат, зарахувавши до додаткових витрат ті, що не передбачені Сімейним кодексом, як то: придбання одягу, меблів, витрати на відвідування дошкільного дитячого закладу.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно з ч. 1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від 12 листопада 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 000 грн. щомісячно, до її повноліття, починаючи стягнення з 28 серпня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на дитину в сумі 4 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: