АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5883/16 Справа № 173/1477/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Єлізаренко І.А., Прозорової М.Л.

При секретарі Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 21.01.2012р. між ПАТ «Платинум банк» та відповідачем був укладений кредитний договір: № 825/2868SFPRP7 на суму 4965.26 грн. на строк до 21.07.2013р. Свої зобовязання за договором відповідач не виконав, у звязку з чим станом на 05.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 5487.5 грн., яку позивач просив стянути з ОСОБА_2 на свою користь.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ "Кредекс фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Кредекс фінанс" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 січня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника № 825/2868 SFPRP7, відповідно до умов якого Банк зобовязався надати відповідачеві кредит в сумі 4965 грн. 26 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних; зі сплатою комісії за надання кредиту - 340,00 грн., комісії за обслуговування кредит -149 грн., строком кредитування на 18 місяців, тобто до 16.09.2013р. Згідно зі п.1.1, п. 2.5 та п. 2.8 Кредитного договору, позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також здійснити всі інші платежі; перерахування коштів для погашення заборгованості за Кредитом здійснюється позичальником в період з 13 по 18 число кожного місяця включно, щомісячно, рівними частинами в сумі 425,00 грн. (а.с. 5-7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобовязань по кредитному договору, наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, не надано доказів, які підтверджують, що між первісним кредитором (ПАТ «Платинум Банк») та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», а в подальшому між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» були укладені Договори факторингу щодо відступлення права вимоги до відповідача в обсязі, який заявлений позивачем, з обґрунтуванням розміру та періоду виникнення кожної складової заборгованості, що укладені договори факторингу містили умови про можливість наступного відступлення права вимоги до відповідача іншим особам та не доведено отримання відповідачем письмового повідомлення про заміну сторони у зобов'язанні з зазначенням грошової вимоги та особи (позивача), якій має бути здійснений платіж.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження своїх позовних вимог банк долучив до позову Договір факторингу 1/15-Фкю від 08 травня 2015 року з Актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей та витяг з Реєстру заборгованостей до нього(а.с. 3, 9-10)

За наявності сумнівів у виникненні у відповідача зобовязань по кредитному договору, наявності заборгованості за кредитним договором, на підтвердження існування договірних відносин та отримання відповідачем ОСОБА_2 кредитних коштів, а також щодо укладення договорів факторингу щодо відступлення права вимоги до відповідача в обсязі, який заявлений позивачем, з обґрунтуванням розміру та періоду виникнення кожної складової заборгованості, суд першої інстанції не розяснив позивачу вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, його права щодо надання доказів на підтвердження тих обставин, які судом поставлені під сумнів та не попередив про наслідки ненадання таких доказів.

Проте, як видно з матеріалів справи, на підтвердження своїх позовних вимог банк долучив до суду апеляційної інстанції виписку по особовим рахункам, меморіальний ордер та помісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 825/2868 SFPRP7 від 21 січня 2012 року(а.с. 87-91), які, відповідно до ст. ст. 57, 64 ЦПК України є одним із видів доказів.

До апеляційної скарги позивачем також долучено належним чином завірені копії договорів факторингу від 26 липня 2012 року, від 08 жовтня 2012 року та від 08 травня 2015 року(а.с. 53-76).

Крім того, посилання суду першої інстанції на те, що за загальним правилом заборонено наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі, якщо інше не встановлено договором факторингу (ст. 1083 ЦК України) є безпідставним та спростовується п.5.4. договору про відступлення права вимоги, за яким Фактор має право на наступне відступлення права грошової вимоги будь-якій третій особі(а.с. 64).

Також суд першої інстанції посилався на ненадання доказів щодо дотримання позивачем вимог закону, а саме не доведено отримання відповідачем письмового повідомлення про заміну сторони у зобов'язанні з зазначенням грошової вимоги та особи (позивача), якій має бути здійснений платіж.

Однак дані посилання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобовязанні, є лише те, що боржник може виконати свої зобовязання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Жодних інших правових наслідків неповідомлення боржника, наприклад недійсність права вимоги чи недійсність відступлення права вимоги, законом не передбачено.

Вирішуючи спір, суд на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не розяснив позивачу вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, його права щодо надання доказів на підтвердження тих обставин, які судом поставлені під сумнів та не попередив про наслідки ненадання таких доказів та передчасно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав недоведеності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 в судовому засіданні першої інстанції заявила клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог банку(а.с. 29).

21 січня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника № 825/2868 SFPRP7 строком до 21.07.2013 року.

Останній платіж за кредитним договором здійснено відповідачкою 01.03.2012 року.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем за яким він просить стягнути кредитну заборгованість, виконано станом на 25.07.2012 року(а.с. 88).

Проте, з позовом до суду ТОВ "Кредекс фінанс", яке є правонаступником прав вимоги за кредитним договором, звернувся лише 20 липня 2015 року.

Позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач ОСОБА_2, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, подала до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог, відмовивши у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: