АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9815/2016 Головуючий в 1 інстанції - Шереметьєва Л.А.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення відповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 із зазначеним позовом та просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши йому в користування дві кімнати розміром 12,0 кв.м. та 12,2 кв.м., а відповідачці кімнату розміром 18,2 кв.м.

Крім того, просив заборонити відповідачці чинити йому перешкоди у користуванні 2/3 частинами квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником 2/3 частин квартири, а відповідачка власником 1/3 частини квартири.

Протягом тривалого часу між ними склався порядок користування квартирою, за яким він користується двома кімнатами розміром 12,0 кв.м. та 12,2 кв.м., а відповідачка користується кімнатою 18,2 кв.м.

Між ним та відповідачкою склалися вкрай складні стосунки, він вимушений проживати окремо, винаймати житло та не може користуватися своєю частиною квартири.

Відповідачка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися квартирою, здавати належну йому частину квартири в оренду, аби хоч частково компенсувати витрати по найму житла.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою - задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_2 житлові кімнати розміром 12,2 кв.м. та 12,0 кв.м.

Виділено в користування ОСОБА_1 житлову кімнату розміром 18,2 кв.м.

Місця загального користування залишено в спільному користуванні співвласників.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні 2/3 частинами квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 102, 42 гр. судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначила, що судом не враховано, що позивач ОСОБА_2 раніше звертався з аналогічним позовом до суду. Рішенням Солом'янського районного суду від 18 лютого 2014 року у справі 760/27876/13-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні власністю. Зазначене рішення не скасоване, набрало законної сили. Жодних суперечок щодо такого порядку користування квартирою між сторонами не виникало. Відповідач не чинила і не чинить перешкод у користуванні позивачем двома кімнатами. Позивач сам покинув квартиру та орендує інше житло, а тому у нього не було ніяких підстав для звернення до суду з таким позовом, оскільки не було між сторонами спору. Також, суд не звернув уваги на той факт, що позивач здав в оренду, без згоди відповідача, частину квартири незнайомому чоловікові, під час проживання якого, з квартири було викрадено належне їй майно. З приводу чого вона вимушена була звернутися із заявою до міліції. По даному факту було відкрито кримінальне провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 жовтня 1998 року стали власниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках.

12 листопада 2010 року 3-я особа подарував належну йому 1/3 частину квартири позивачу.

Таким чином, позивач є власником 2/3 частин квартири.

Згідно технічного паспорту та плану квартири спірна квартира складається з трьох кімнат житловою площею 42,4 кв. м., у тому числі: 1-а кімната - 12,2 кв. м.; 2-а кімната - 12,0 кв. м.; 3-я кімната - 18,2 кв. м.; кухні площею 8,2 кв. м.; ванної кімнати - 3,0 кв. м.; вбиральні - 1,3 кв. м.; коридору - 22,3 кв. м.

Кватира обладнана балконом - 1,4 кв. м. та лоджією - 3,2 кв. м. (а.с. 8 - 13).

Тобто, 2/3 частини квартири відповідає 28,2 кв.м. житлової площі, а 1/3 частина - 14,1 кв.м.

Позивач просить виділити йому в користування дві кімнати, розмір яких становить 24, 2 кв., що на 4, 0 кв.м. менше його частки в квартирі.

В свою чергу на ці ж 4,0 кв.м. збільшується частина квартири, яку він просить виділити в користування відповідачки.

Судом встановлено, не спростовується сторонами та підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_4- сестри позивача та доньки відповідачки та 3-ї особи, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки.

3-я особа в своєму поясненні до суду посилається на те, що відповідачка фактично вижила його з квартири та їх сина, який вимушений орендувати житло.

З листів Солом'янського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві вбачається, що в провадженні даного органу знаходиться кримінальне провадження за ч.1ст.185 КК України, де відповідачка є потерпілою.

Відповідачка суду пояснила, що дане кримінальне провадження порушено за її ініціативою відносно позивача.

Судом також було встановлено, що сторони не заперечували конфліктної ситуації та перешкод з боку відповідачки в користуванні спірною квартирою. Підтвердженням даних обставин є і повторне звернення позивача до суду з даним позовом, що є намаганням з його боку відокремитися від відповідачки в користуванні квартирою та мінімізувати конфліктну ситуацію.

Виходячи з наявних у справі та досліджених судом першої інстанції доказів, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу не вірного застосування судом норм права, колегія суддів не приймає виходячи з наступного .

За змістом ст.358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість і рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Тобто, при вирішенні даної категорії справ потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішенням Солом'янського районного суду від 18 лютого 2014 року у справі 760/27876/13-ц позивачу відмовлено в задоволенні аналогічного позову правового значення не мають. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_2, пред'являючи позов просив встановити інший порядок користування квартирою між ним, позивачем та третьою особою в даній справі.

Доводи скарги про те, що між сторонами не існує суперечок з приводу користування квартирою та відсутності перешкод в її користуванні, спростовуються матеріалами справи та показами допитаних судом свідків.

Доводи скарги з приводу зникнення майна позивача з квартири в період проживання в ній квартирантів також правового значення для вирішення даної справи не мають.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді: