АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Зазначав, що 11.12.2006 р. між ним та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір № ML-В00/305/2006, відповідно до якого Банк повинен був надати позичальнику кредит у сумі 80 000,00 доларів США, на строк до 10.12.2022 р. зі сплатою 5,49 %.

Посилаючись на те, що кредитний договір не відповідає законодавству України, що регулює порядок видачі кредиту в іноземній валюті, зокрема Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положенню про порядок видачі Національним банком України резидентам та нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 14.10.2004 р. №483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 р. за №1429/10028, Правилам використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України №200 від 30.05.2007 р., зареєстрованої Міністерством юстиції України 18.06.2007 р. № 656/13923, Закону України «Про захист прав споживачів», якими не передбачено надання кредитів в іноземній валюті для розрахунків цією валютою з іншими резидентами України на території України та, що Банк в порушення вимог ст.ст. 348 ГК, ст.1056 ЦК України, п.2 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» не здійснював перевірку цільового використання кредитних коштів позичальником, просив

Справа №752/15052/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4225/2016
Головуючий усуді першоїінстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
визнати протиправними дії відповідача щодо надання йому кредиту, як резиденту України в іноземній валюті для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів та визнати недійсним кредитний договір № ML-В00/305/2006 від 11.12.2006 р.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Вказував на те, що суд ухвалив рішення за відсутності позивача, чим порушив його право на справедливий судовий розгляд, що включає право на участь в судовому засіданні та відстоювання своєї позиції.

Крім того посилався на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд не урахував, що кредитний договір суперечить положенням Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про захист прав споживачів», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положенню про порядок видачі Національним банком України резидентам та нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 р. №483, Правилам використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України № 200 від 30.05.2007 р.

Також суд не звернув увагу, що Банк в порушення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позичальнику відомості про сукупну вартість усіх платежів за кредитним договором.

В судовому засідання представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ «ОТП Банк» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те що рішення суду є законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний кредитний договір укладено з дотриманням вимог діючого законодавства та, що позивач не навів законних підстав для визнання дій відповідача неправомірними, та визнання його бездіяльності щодо здійснення контролю за використанням кредитних коштів позичальником протиправною.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 11.12.2006 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-В00/305/2006.

Відповідно до п. 2 ч. 1 кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 80 000 доларів для купівлі нерухомого майна, датою остаточного повернення кредиту є 10.12.2022 р.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час укладання кредитного договору, відповідач в порушення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому інформацію щодо сукупної вартості кредиту є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 своїм підписом на заяві-анкеті фізичної особи на отримання кредиту підтвердив, що ознайомлений з умовами надання кредиту в повному обсязі.

Твердження представника позивача про те, що суд не урахував, що спірний правочин суперечить Законам України та іншим нормативно-правовим актам України, що регулюють спірні правовідносини є непереконливими з огляду на наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі для ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

Оскільки ПАТ «ОТП Банк» мало банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій, то укладений кредитний договір в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою твердження позивача про неправомірну бездіяльність Банку щодо здійснення контролю за використанням коштів позичальником також є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056 ЦК України, на яку посилається позивач як на підтвердження своїх доводів у цій частині, передбачено, що у разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право також відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором.

Тобто зазначеною нормою закону передбачено право, а не обов'язок кредитодавця відмовитись від подальшого кредитування у разі порушення позичальником встановленого договором обов'язку цільового використання кредиту.

Не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах процесуального закону і доводи апеляційної скарги про те, що суд ухвалив рішення без участі позивача, чим позбавив його права приймати участь в судовому засіданні та відстоювати свої права.

За змістом ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторона , третя особа, та особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Таке право є абсолютним, і сторона розпоряджається ним на власний розсуд.

З матеріалів справи убачається, що довіреністю від 17.12.2014 року ОСОБА_1 уповноважив п'ятьох осіб, (зокрема і ТОВ «Асоціація «Ваша Надія») на представництво його інтересів в усіх без винятку підприємствах, установа, організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, в тому числі в усіх судах України та Європейському суді на всіх стадіях судочинства, з усіма належними йому, як стороні, правами, та з правом передоручення.

Довіреністю від 23.09.2015 року ТОВ «Асоціація «Ваша Надія» уповноважила ОСОБА_5 представляти інтереси товариства та його клієнтів в усіх органах державної влади, органах управління та місцевого самоврядування, а також в судах загальної, адміністративної, господарської юрисдикції та третейських судах.

В судовому засіданні 15.01.2016 р. приймав участь представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який надавав пояснення по суті заявлених позовних вимог, і після ухвалення судового рішення отримав його вступну та резолютивну частину.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні правові підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 січня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: