Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного 08 січня 2010 року між ним та відповідачем кредитного договору б/н останній отримав кредит у сумі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписуючи заяву про надання кредитних коштів, відповідач висловив свою згоду із тим, що вказана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на сайті позивача, складає між ним та банком кредитний договір. У зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань утворилася заборгованість, яка станом на 13 вересня 2015 року становить 36 848 грн 06 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 15 тис. грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 19 200 грн 46 коп.; заборгованість за пенею та комісією - 416 грн 74 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 1 730 грн 86 коп., та яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 20 303 грн 55 коп., із яких: 15 тис. грн - за кредитом; 2 319 грн 57 коп. - за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 865 грн 98 коп. - штраф (процентна складова), у тому числі 1 218 грн судового збору та 400 грн витрат за публікацію оголошення в газеті.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із комісії та пені, та зменшення заборгованості зі стягнення процентів, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а в частині задоволення позовних вимог - судові рішення залишити без змін, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказівнад іншими.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що банк, починаючи із 01 вересня 2014 року, неправомірно в односторонньому порядку застосовував збільшену процентну ставку за користування кредитними коштами за відсутності згоди відповідача на таке збільшення.

Суд правильно зазначив, що на час зміни банком процентної ставки за кредитом діяло законодавче обмеження щодо збільшення в односторонньому порядку розміру такої процентної ставки, у результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума заборгованості за процентами за користування кредитом повинна бути розрахована за ставкою 2,5 % на місяць або 30 % на рік (а не 2,9 % чи 3,6 %).

Сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, суд запропонував позивачу надати розрахунок заборгованості за процентами відповідно до умов, які визначені на момент підписання заяви позичальника, тобто із застосуванням 2,5 %, проте позивач такого розрахунку не надав, тому суд обґрунтовано стягнув заборгованість за процентами за користування кредитом за період із 08 січня 2010 року до 29 серпня 2014 року із застосуванням ставки 2,5 % на місяць або 30 % на рік.

Крім того, правильним є також висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованість за пенею та комісією у розмірі 416 грн 74 коп. у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю цих позовних вимог, а також із посиланням на ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та на правильність висновків судів не впливають.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак