Справа № 159/1183/15-ц
Провадження № 2/159/5/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді- ВАСИЛЮКА О.С.,

за участю секретаря - БАКАЙ Л.О.,

відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковель цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 заявлено позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 1992 році з відповідачем по справі, ОСОБА_1 уклали шлюб. Від шлюбу мають двох дітей. Останні два роки вони не проживають разом. Позивач змушений був піти з дому. За час шлюбу вони побудували спільний житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1. Однак, будівництво останнього повністю не закінчено, хоча він придатний для проживання.Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 має намір продати будинок, а тому він змушений звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя. Просить поділити між ним та ОСОБА_1, житловий будинок , що розташований по АДРЕСА_1 в рівних частинах кожному.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги. Подану заяву обґрунтовує тим, що йому стало відомо, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка під ним площею 1200, кв.м. належить іншій особі, а саме матері відповідача ОСОБА_2 Так в період шлюбу з 1992 року позивач, перебуваючи в шлюбі з відповідачем ОСОБА_1, народивши двоє дітей, побудували вказаний житловий будинок на придбаній за їх кошти земельній ділянці під будівництво. Позивач зазначає, що будь-яких правовстановлюючих документів на вищезазначене майно у нього не має. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представники уточнені позовні вимоги підтримали, мотивуючи тим, що позивач купував будматеріали, виконував різні будівельні роботи в цьому йому допомагали його знайомі, фактично власнею працею та за власні кошти збудував даний будинок. Просять позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 позов не визнали, суду пояснили, що відповідач ОСОБА_1 жодної земельної ділянки під будівництво будинку не купувала, як і не будували з позивачем житловий будинок. Зі своїми дітьми вона спочатку проживала у літній кухні, а зараз проживає у недобудованому житловому будинку своєї матері, відповідача ОСОБА_2 30.04.2002 року остання купила земельну ділянку у ОСОБА_6, яка знаходиться по АДРЕСА_1. Крім того, 25.05.2002 року вона купила земельну ділянку у ОСОБА_5 за тією адресою. Пізніше, а саме 21.11.2002 року виконавчим комітетом Ковельської міської ради матері було видано дозвіл на будівництво житлового будинку та інших господарських будівель та споруд. Після чого на дані споруди був виготовлений будівельний паспорт. Відповідач ОСОБА_1 зазначає, що фактично з позивачем з 2006 року не підтримує шлюбних стосунків, після того, довгі роки , з'являючись біля двору , де вона проживає з дітьми позивач ОСОБА_4 вчиняв скандали . Бив її та дітей , а тому вона змушена була викликати міліцію. Однак, остання не вживала ніяких заходів щодо притягнення останнього до відповідальності. Останніх п'ять років до даного часу час відповідач ОСОБА_1 перебуває у громадянському шлюбі з ОСОБА_7 Будинок будувався за кошти батьків відповідача, вони купували будматеріали та виконували зі своїми знайомими будівельні роботи. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки шлюб був розірваний у 2003 році та протягом трьох після цього позивач не звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя. Враховуючи викладене, а також що фактично власником житлового будинку є ОСОБА_8, вважають заявлений позов безпідставним, а тому просять в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали, підтвердили, що продавали земельні ділянки покупцю , яким була ОСОБА_8за чиї конкретно кошти купувались дані ділянки їм не відомо. Просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представників, відповідачів та їх представника, заслухавши покази свідків та з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити.

За вимогами статей 3 і 15 ЦПК України право звернення кожної особи до суду обумовлено порушенням, невизнанням або оспорюванням її прав, свобод чи інтересів іншими особами, а приписами статей 10 і 60 ЦПК України на позивача покладений обов'язок за допомогою належних і допустимих доказів довести правову і фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.Як передбачено ч.1ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1992 року, який було розірвано 14.03.2003 року рішенням Ковельського міського суду Волинської області.

Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки АЕК №238405 від 30.04.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Гурською В.С. ОСОБА_2купила в ОСОБА_6 земельну ділянку площею 570 кв.м., розміщену на землях , що знаходяться у віданні Ковельської міської Ради нарождних депутатів, розташовану на території АДРЕСА_1 «а», передану для будівництва та обслуговування житлового будинку.

З договору купівлі-продажу серії АЕК №238412 від 25.05.2016 року посідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Гурською В.С. ОСОБА_2 купила в ОСОБА_5 земельну ділянку площею 570 кв.м., розміщену на землях , що знаходяться у віданні Ковельської міської Ради народних депутатів, розташовану на території АДРЕСА_1, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських споруд.

Як вбачається з витягу з Рішення №562 від 21.11.2002 року «Про дозвіл на будівництво житлових будинків та господарських споруд, проведення добудов , внесення змін у внутрішнє планування будинку, ОСОБА_2 надано дозвіл побудувати житловий будинок розміром 9,52 х 12,52 м житлова площа, після будівництва складатиме 72,80 кв.м., загальна площа -235,16 кв. Побудувати гараж розміром 4,0 х 7,0 м., літню кухню 3,0 х 4,0 м , хлів розміром 4,0 х 7,0 м.

13.12.2002 року відповідач ОСОБА_2 виготовила будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а саме житлового будинку, гаража, літньої кухні, хліва.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1140 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1.

Таким чином з наданих документів вбачається, що придбання земельних ділянок, виготовлення технічної документації, було зроблено відповідачем, ОСОБА_2

В судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 , ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 , ОСОБА_17, ОСОБА_18 показали , що бачили як позивач виконував будівельні роботи по будівництву спірного будинку: клав брус, здійснював покрівлю будинку, завозив пісок та інші будматеріали, робив це 2005-2006 роках, за чиї кошти їм не відомо.

Водночас свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 показали, що будівництво здійснювалось за кошти та допомогою батьків відповідача, ОСОБА_1

З вищевказаних показів вбачається, що будівництво спірного будинку здійснювалось зусиллями, як позивача, так і батьків відповідача, ОСОБА_1 Однак, згадані свідки вказали, що позивач здійснював ці роботи після розірвання шлюбу, інших доказів щодо того яка саме частина коштів була витрачена позивачем на будівництво спірного житлового будинку, суду не надано.0

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, спірний будинок до даного часу не зданий в експлуатацію, тобто являється незавершеним будівництвом, тому не може бути поділений.

Частина 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, отже позивач не підтвердив обґрунтованості заявленого позову, тому з урахуванням вище викладеного суд приходить до висновку що у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя слід відмовити.

Суд, також звертає увагу, що позовні вимоги позивачем заявлено із значним пропуском строку позовної давності, відповідачем подано заяву про пропущення строку позовної давності. При цьому, вагомих аргументів щодо поновлення строку позовної давності позивачем не надано.

Керуючись ст.ст,10,11,59,60, 209,212,214-215 ЦПК України , на підставі ч.3 ст. 368 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:О. С. Василюк