Справа № 459/3705/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/2434/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта (Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс») - Горбая Р.С.,

позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 січня 2016року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015р. ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс», в якому просила: заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «Гравіс» здійснювати розвантаження товарів зі сторони житлового будинку АДРЕСА_1;

зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс» перенести місце розвантаження товарів у відповідності з вимогами п.55 Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі від 16.04.1991р..

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що на відстані 1,5 метра від вікон її квартири знаходиться складське приміщення магазину «АВС», який належить ТзОВ «Гравіс». В зв'язку з цим, під вікнами квартири здійснюється розвантаження товару для магазину, що має наслідком шум, а також засмічення території. При цьому, вважає що відповідач порушує п.55 Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі від 16.04.1991р. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на лист виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 17.07.2015р. №3/24-5196/2-14, яким підтверджується наявність розміщення місця розвантаження товарів на відстані 1,5метра від її квартири.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28 січня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі. Заборонено товариству з обмеженою відповідальністю «Гравіс» здійснювати розвантаження товарів зі сторони житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс» перенести місце розвантаження товарів у відповідності з вимогами п.55 Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі від 16.04.1991р.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс».

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості. Вказує, що відповідно до положень Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції про порядок накладення і і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14.04.95р. №64, порушення санітарного законодавства може проявлятися в порушенні Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, а також державних санітарних норм, правил і гігієнічних нормативів (надалі- санітарні норми), які затверджує Головний санітарний лікар України. При цьому зазначає що факт порушення санітарного законодавства України фіксується уповноваженими представниками органів санітарно-епідеміологічного контролю у відповідних актах. Позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта (відповідача) на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення позивача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення даним вимогам закону не відповідає.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до абз. 1 п.53, п.55 «Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі» від 16.04.1991 року № 5782-91 для підприємств, влаштованих і влаштовано-пристроєних в житлові будинки, платформи розвантаження потрібно обладнувати у відповідності до вимог СНиПа 2.08.01-89 "Житлові будинки". Не допускається загрузка товарів зі сторони двору житлового будинку, де розташовані вікна і входи в квартири. Загрузку потрібно виконувати з краю житлових приміщень, які не мають вікон; із підземних тунелів; зі сторони магістралей, за наявності спеціальних розвантажувальних приміщень.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що відповідач й надалі продовжує здійснювати розвантаження товарів під вікнами позивача, на підтвердження позивачем надані фотокартки (а.с. 38-40), що завдає останній значних незручностей, беручи до уваги те, що таке є прямим порушенням п.55 «Санітарних правил для підприємств продовольчої торгівлі» від 16.04.1991 року № 5782-91, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2.ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.39 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», державний санітарно-епідеміологічний нагляд - це діяльність органів державної санітарно-епідеміологічної служби по контролю за дотриманням юридичними та фізичними особами санітарного законодавства з метою попередження, виявлення, зменшення або усунення шкідливого впливу небезпечних факторів на здоров'я людей та по застосуванню заходів правового характеру щодо порушників.

Державний санітарно-епідеміологічний нагляд здійснюється відповідно до Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні що затверджується Кабінетом Міністрів України вибірковими перевірками дотримання санітарного законодавства за планами органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також позапланово залежно від санітарної, епідемічної ситуації та за заявами громадян.

Результати перевірки оформлюються актом, форма і порядок складання якого визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Згідно 1.2. «Інструкції про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства» затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 квітня 1995 року №64, порушення санітарного законодавства може проявлятися в порушенні Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" ( 4004-12 ) (надалі - Закон), інших актах законодавства, що стосуються забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, а також державних санітарних норм, правил і гігієнічних нормативів (надалі - санітарні норми), які затверджує Головний державний санітарний лікар України.

Відповідно до п.2.1-2.2. «Інструкції про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства» затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 квітня 1995 року №64, 2.1. Порушення справи починається зі складання протоколу про порушення санітарних норм (надалі - протокол) (додаток N 1 до цієї Інструкції).

Підставою для складання протоколу є факт порушення санітарного законодавства або невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб держсанепідемслужби, який фіксується в протоколі або попередньо може бути відмічений також в інших актах органів та установ державної санітарно-епідеміологічної служби України (акти перевірок дотримання санітарного законодавства, протоколи лабораторно-інструментальних досліджень, результати (висновки) державної санітарно-гігієнічної експертизи тощо), а також інших службових документах (наприклад, доповідних).

Ці документи, а також скарги та заяви, що надійшли від органів, установ та громадян можуть прилучатися до протоколу.

Акт перевірки дотримання санітарного законодавства (надалі - акт) (додаток N 2 до цієї Інструкції) може бути підставою для складання протоколу, якщо в ньому з дотриманням визначеної форми зафіксований факт порушення санітарного законодавства або невиконання постанов, розпоряджень, приписів, висновків посадових осіб держсанепідемслужби.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що належним доказом порушення санітарних норм є акт або протокол складеній органом державної санітарно-епідеміологічної служби про встановлення факту порушення санітарного законодавства за результатами перевірки дотримання санітарних норм.

Як вбачається з матеріалів справи та мотивувальної частини рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач порушує санітарні правила для підприємств продовольчої торгівлі на підставі наданих позивачем фотокарток (а.с.38-40).

Враховуючи вищенаведені положення санітарного законодавства України, подані позивачем фотокартки не дають повного уявлення про час, місце та характер порушення санітарних норм а лише фіксують наявність автомобіля в дворі житлового будинку, а отже не можуть бути належним та допустимим доказом порушення відповідачем санітарних норм.

Не є належним доказом порушення санітарних норм наданий позивачем лист виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 17.07.2015р. №3/24-5196/2-14, оскільки давати висновки про порушення санітарних норм не є компетенцією виконавчого комітету Червоноградської міської ради.

Крім цього, відповідно до п. а) ч.1. ст.42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» - головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства, як обмеження, тимчасова заборона чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій, об'єктів будь-якого призначення, технологічних ліній, машин і механізмів, виконання окремих технологічних операцій, користування плаваючими засобами, рухомим складом і літаками у разі невідповідності їх вимогам санітарних норм.

Тобто, у разі виявлення порушення санітарних норм санітарні лікарі самостійно вправі тимчасово заборонити чи припинити діяльність підприємства до моменту усунення таких порушень.

Апеляційним судом витребувано матеріали інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_2. З матеріалів технічної інвентаризації вбачається, що зазначений будинок був зданий в експлуатацію в 1972 р.. Платформа для розвантаження товарів була запроектована та збудована відповідно до діючих на той час ДБН, так як будинок був зданий в експлуатацію, а відповідач не здійснював її перенос в сторону позивачки, тому посилання судом на вимоги СНиПа 2.08.01-89 "Житлові будинки", який не діяв на момент будівництва будинку на АДРЕСА_2 та скасований наказом Держбуду України від 28.09.05 №175 є не припустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та не встановив фактичні обставини справи, які б свідчили про порушення ТзОВ «Гравіс» санітарних норм.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду, а судом не встановлено фактів порушення відповідачем санітарних норм, які суд на момент винесення рішення вважав встановленими та доведеними, ґрунтуються на висновках, які не відповідають обставинам справи.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс» - задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 січня 2016 року - скасувати та ухвалити нове, яким в позовних вимогах ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: Р.П.Цяцяк

Н.О. Шеремета