н/п 4-с/490/124/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 22.06.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у справі № 1423/10686/2012, а виконавчий лист повернути до Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції для подальшого виконання.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржуваною постановою йому повернуто виконавчий документ з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

В той же час, скаржник зазначає, що державним виконавцем було встановлено, що боржнику на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку, однак жодних дій із звернення стягнення на вказане майно державний виконавець не вчинив.

Це, на думку скаржника, суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з чим, на її думку, постанова підлягає скасуванню, а виконавчий лист має бути направлений для подальшого виконання.

Скаржник до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги скарги підтримав та просив про її задоволення.

Державний виконавець Корабельного ВДВС ММУЮ ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти скарги не надав, що, однак, не перешкоджає розгляду скарги за його відсутності.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2012 року у цивільній справі № 1423/10686/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, позов ОСОБА_1 було задоволено і стягнуто, серед іншого, з ОСОБА_5 на її користь грошову суму у розмірі 10 381 грн. 41 коп.

Рішення суду набрало законної сили 09 жовтня 2012 року.

На примусове виконання вищезазначеного заочного рішення 17 січня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист № 1423/10686/2012 про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів у вищезазначеному розмірі.

Постановою державного виконавця Тарасенка К. В. від 22.02.2016 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

В той же час, 22 червня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Державним виконавцем встановлено, що згідно з витягами з «НАІС ДДАІ» МВС України транспортних засобів за боржником не зареєстровано. Рухомого майна, яке належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. За відповіддю органів Державної фіскальної служби України відкритих рахунків в банківських установах боржник не має. За відповіддю ПФУ боржник пенсію не отримує, дані щодо його місця роботи відсутні.

При цьому, відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек, за боржником зареєстровано право власності на 1/2 житлового будинку, але суми боргу недостатньо для звернення стягнення на нерухоме майно. Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

За такого, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу.

ОСОБА_1 вважає постанову такою, що прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки державним виконавцем, на її думку, не було проведено усіх необхідних дій для виконання рішення суду, а саме не звернуто стягнення на належну боржниці частку житлового будинку з підстав, не передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб тощо.

Державний виконавець, в силу ст. 32 Закону, має право вживати заходи примусового виконання рішень, якими є, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 30 Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу передбачені ст. 47 Закону, відповідно до якої виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема, у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Із матеріалів справи вбачається, що боржниці ОСОБА_5 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку № 34 по пров. Обїздному у м. Миколаєві. Загальна вартість нерухомого майна 55 771 грн.

В той же час, державним виконавцем не було обґрунтовано підстав, з яких звернути стягнення на вказану частину житлового будинку немає можливості, а така підстава, як «суми боргу недостатньо для звернення стягнення на нерухоме майно» чинним законодавством не передбачена.

Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на те, що боржник має майно, на яке, на думку суду, можливо звернути стягнення, державний виконавець необґрунтовано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону виніс оскаржувану постанову, у звязку з чим вона підлягає скасуванню, а виконавчий лист подальшому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208-210ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 від 22.06.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену у виконавчому провадженні № 50262920 з примусового виконання рішення суду у справі № 1423/10686/2012 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 10 485 грн. 22 коп.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів після її оголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН