Справа № 459/585/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Рудакова Д.І.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ВДВС Червоноградського МУЮ про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому просить зняти арешт з майна ОСОБА_4, накладений у виконавчому провадженні про стягнення з останнього на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач мав заборгованість по аліментах, яку сплатив у повному обсязі, тому вважає, що є усі підстави для зняття арешту з його майна.

Представник відповідача подала до суду заперечення на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки боржник (позивач) має схильність не сплачувати аліменти і може утворитися заборгованість, від чого постраждає малолітня дитина.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Судом установлено, що на виконанні у ВДВС Червоноградського МУЮ перебуває виконавчий лист № 2-1003, виданий 18.02.2008 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від сукупного доходу щомісячно, починаючи з 12.12.2007 року і до повноліття дитини.

У звязку з несплатою ОСОБА_4 аліментів по виконавчому листу № 2-1003, в останнього утворилася заборгованість, в результаті чого 07.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Червоноградського МУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Заборгованість позивача була ним сплачена, що стверджується копією квитанції, наявною у матеріалах справи.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (ч.1, п.1 ч.2, п.6 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положенням частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до положення частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч.ч. 1-4 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положення ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Разом з тим стаття 16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов.

Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав.

Ураховуючи, що позивач на даний час немає заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-1003, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, а отже, про його задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зняти арешт, накладений у виконавчому провадженні ВП № 6610659 07.12.2015 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 12.12.2007 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ВДВС Червоноградського МУЮ на користь ОСОБА_4 551,20 грн. сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. І. Рудаков