У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2006 року з ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 21 900 грн на строк до 24 квітня 2016 року зі сплатою 1 % на місяць за користування кредитом та комісії у розмірі 0,45 % від суми залишку заборгованості за кредитом. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання ОСОБА_4 26 квітня 2006 року згідно з договором передала банку в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала, узв'язку з чим станом на 12 листопада 2014 рокувиникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 089 грн 40 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача разом з іншими особами, що зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, переданому в іпотеку.

Рішенням Веселинівського районного суду миколаївської області від 6 серпня 2015 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2006 року в розмірі 108 277 грн 82 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - житлове домоволодіння, зазначене в плані літ. А, загальною площею 102,00 кв. м, житловою площею 41,60 кв. м, з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальним розміром 1000 кв. м, на якій розташоване домоволодіння, шляхом їх продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, інших документів, необхідних для продажу та оформлення об'єкту нерухомості, у тому числі отримання усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу нерухомого майна, по ціні, яка встановлюється за домовленістю між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у випадку не досягнення такої домовленості - на підставі оцінки майна, проведеною суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижче звичайних цін на ці види майна.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 2 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. На погашення заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2006 року в розмірі 111 089 грн 40 коп. звернуто стягнення на: житловий будинок АДРЕСА_1, житловою площею 41,6 кв. м, з надвірними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4; земельну ділянку розміром 1 000 кв. м з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності, шляхом продажу названого нерухомого майна ПАТ КБ «ПриватБанк» через укладення від свого імені договору купівлі-продажу названих предметів іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за початковою їх ціною для його подальшої реалізації, визначеної на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, але на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна в АДРЕСА_1 на час продажу. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про виселення скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що житловий будинок, який є предметом іпотеки, не був придбаний за рахунок кредиту, а тому виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення є неможливим.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-1484цс15 та від 11 листопада 2015 року № 6-1630цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому колегія суддів виходить із того, що помилкове посилання апеляційного суду на порушення банком порядку вчинення дій з виселення відповідача, який застосовується лише до позасудового вирішення спору, не вплинуло на правильне по суті вирішення спору, а тому з формальних підстав справедливе і правильне рішення суду не може бути скасовано (ч. 2 ст. 337 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про виселення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 листопада 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.П. Штелик