22.07.2016 року Провадження №2/425/468/16
Справа №425/1773/16-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, визнавши ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою №14 будинку №8-а, по вулиці Мєндєлєєва в місті Рубіжне Луганської області.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 22 липня 2016 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не зявились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомий та зрозумілий, а додаткового розяснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. Представник третьої особи не зявився, причини неявки суду не повідомив.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 18 липня 2016 року та 22 липня 2016 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечила проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказала на те, що на підставі договору дарування квартири від 06 листопада 2001 року, квартира АДРЕСА_1 належиться їй на праві власності. В зазначеній квартирі має зареєстроване місце проживання її колишній чоловік ОСОБА_2. Двадцять девятого жовтня 2009 року між позивачкою та її чоловіком ОСОБА_2 був розірваний шлюб. Відповідач з грудня 2008 року в квартирі не проживає, добровільно не бажає змінити реєстрацію свого місця проживання та не сплачує комунальні послуги. Реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника квартири, оскільки позбавляє її повною мірою вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власністю.
На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
На підставі договору дарування від 06 листопада 2001 року ОСОБА_3 набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.5,30,31).
Двадцять першого червня 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували своє місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 2-3,8,14,15).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_3 розірвала шлюб з ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №166 від 29 жовтня 2009 року (а.с. 6).
Восьмого лютого 2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та змінила своє прізвище на «Сорочинська» (а.с.7).
За даними сусідів позивача та відповідача (тобто осіб, які проживають у квартирах №4, № 9, в будинку №8-а, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області), на протязі часу з грудня 2008 року по теперішній час, ОСОБА_2 у квартирі №14 в будинку №8-а, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області не проживає (а.с.9,35,36).
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, як колишнього члена сім`ї власника, права користування квартирою у звязку з його відсутністю понад один рік.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.
Отже, член сім`ї власника квартири може отримати право користування нею від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі яким може користуватись член його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідач отримав право користування квартирою №14 в будинку №8-а, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області, саме як член сім`ї наймача, оскільки відповідач був чоловіком позивачки (2-3,6).
Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідача у квартирі №14 в будинку №8-а, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як колишнього члена сім`ї позивача, слід визнати таким, що втратив право користування цією квартирою.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою 14 у будинку 8-а по вулиці Мєндєлєєва в місті Рубіжне Луганської області, слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Отже, керуючись статтями 88,208,209,212-215,224-233 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування квартирою №14 в будинку №8-а, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко