Справа № 495/4283/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

27 вересня 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнти та пояснив, що укладений договір поруки №РОR555 від 23 жовтня 2014 року вчинений під впливом помилки. Предметом договору є надання поруки перед кредитором за виконання ТОВ «Олія-Інвест» зобовязань за кредитними угодами. Товариство як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, його майнова відповідальність не повязана з майновою відповідальність учасника товариства. Таким чином, позивач не міг бути поручителем на суми, які передбачені вкладами до статутного капіталу.

В судове засідання представник відповідача не зявився, був повідомлений належним чином, через оголошення у пресі, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено.

23 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 (поручитель) та ПАТ КБ «Приватбанк» (кредитор) укладений договір поруки за №РОR555, за яким позивач, як поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати за зобовязанням.

Як вбачається з пункту 1.1. договору поруки №РОR555 від 23 жовтня 2014 року, поручитель надає поруку поручателем перед кредитором за виконання ТОВ «Олія-Інвест» зобовязань.

Відповідно до п.1.2. поручитель відовідає перед кредитором за виконання зобовязань в тому ж розмірі, що і боржник.

Згідно п.1.3. поручитель з умовами ознайомлений.

Вищевказані обставини визнані стороною, підтверджені матеріалами справи, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним договору поруки №РОR555 від 23 жовтня 2014 року, укладеного між Банком та позивачем ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2).

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 2 п.1 ст.208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Згідно ст.10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1ст.57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1статті 58 ЦПК Українивизначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2.ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Доказів, що підтверджують доводи позивача про те, що спірний договір поруки вчинений під впливом помилки, або юридичної необізнаності матеріали справи не містять та позивачем не надані. Належних та допустимих доказів неправомірного впливу працівників банку на волевиявлення позивача не надано.

В той же час позивачем не надано суду жодного доказу та посилання на норми процесуального та матеріального закону, якими він обґрунтовує недійсність оспорюваного ним правочину - договору поруки №РОR555 від 23 жовтня 2014 року.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що в позові позивача належить відмовити саме через безпідставність та недоведеність позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки №РОR555 від 23 жовтня 2014 року недійсним необґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.208, 526, 530, 553, 554 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 74, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя