АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №619/2214/14-ц Головуючий суддя І інстанції Жорняк О. М.
Провадження № 22-ц/790/1237/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретарів: Костюченко В.В., Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконання робіт,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 року позовну заяву було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 151 000 грн. та вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням представник ОСОБА_3- ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та вирішити питання про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що рішення незаконне, необґрунтоване, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників судового засідання, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у вересні 2013 року між позивачем, ОСОБА_5 та відповідачем, ОСОБА_3 був укладений усний договір на виконання ремонтних робіт. Умовами договору було передбачено виробництво та встановлення огорожі за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач зобов'язався виготовити та встановити огорожу, а позивач оплатити виконані роботи. У рахунок виконання договірних умов позивачем було передано відповідачу грошову суму у розмірі 151 000,00 гривень.

Домовленість сторін, укладену в усній формі стосовно виробництва і встановлення огорожі та факт передачі вказаної суми підтверджують письмові пояснення відповідача надані у Дергачівському РВ ГУМВС України в Харківській області.

Відповідно до письмових пояснень, наданих ОСОБА_3 у Дергачівському РВ ГУ МВС України в Харківській області з приводу заяви ОСОБА_5 про неправомірні дії ОСОБА_3 стосовно невиконання договору щодо зведення та установки забору, зазначено, що ОСОБА_5 наприкінці серпня 2013 року звернувся до ОСОБА_3 з проханням проведення ремонтних робіт у будинку АДРЕСА_1 облицювання паркану, виготовлення форм для ліпних виробів, ліпні вироби для внутрішніх робіт. Даний договір був укладений в усній формі. До роботи він приступав у вересні 2013 року. На закупку матеріалів ОСОБА_5 надав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 150 000 гривень. Він витратив, разом з вказаними коштами, 209500 грн., однак ОСОБА_5 відмовився оплачувати роботу, посилаючись на те, що вона не є якісною (а.с. 7-8).

Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відповідач не довів незаконність або необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідач у своїх письмових поясненнях визнав лише отримання від позивача грошових коштів на закупку будівельних матеріалів і поставити йому за вказаною вище адресою, що відповідач виконав, а позивач прийняв ці будівельні матеріали. Після цього відповідач здійснив роботи, витрати на які, з урахуванням поставлених будівельних матеріалів, на загальну суму 209 590 грн. На підтвердження своїх заперечень відповідач надав рахунок-фактуру № 53/09 від 04 вересня 2013 року на 113513,20 грн. та свій розрахунок проведених робіт на 209 590 грн. (а.с. 19-21).

При цьому в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що ОСОБА_3 після отримання від ОСОБА_5 заявлених у позові коштів, що сторони не заперечують, ОСОБА_3 на цю суму передав закуплені будівельні матеріали та виконав роботу, про що відповідач зазначив у вказаних документах (а.с. 20-21). Надані представником відповідача під час апеляційного провадження письмова записка ОСОБА_7 про прийняття 05.02.2014 року однієї тисячі доларів США для ОСОБА_8 та докази про оплату 113513,20 грн. по вищевказаній рахунку-фактурі, проти чого ОСОБА_8 заперечив, за відсутності письмових доказів про передачу замовнику будівельних матеріалів та про те, що ОСОБА_7 прийняв вказані кошти від імені ОСОБА_8, або що він йому передав ці кошти, не підтверджують виконання відповідачем грошових зобов'язань на отриману від позивача і заявлену у позові суму. Посилання в доводах скарги на необхідність допиту свідків для встановлення цих обставин є безпідставною, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦПК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, у даному випадку не призводить до його недійсності, оскільки такої вимоги не встановлено законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, крім свідчень свідків.

При цьому колегія суддів також відхиляє доводи скарги про те, що відповідач повністю виконав роботи внаслідок того, що позивач не розрахував вартість робіт, не надав технічної документації на земельну ділянку з метою установити її межі, не були узгоджені питання про вартість, вид та колір паркану.

Стаття 612 ЦК України передбачає, що:

1. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

2. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

3. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

4. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідач не надав належних і допустимих доказів, що його зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення позивача, що надає йому право відповідно до ч. 1 ст. 851 ЦК України розпочату роботу зупинити, тому судова колегія погоджується з висновками районного суду про те, що прострочив саме відповідач. Крім того, передбачене у вказаній нормі права прострочення замовника має значення лише для відповідальності підрядника, стосовного чого позивач вимог у справі не заявляв.

Згідно зі ст. ст. 570, 571 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання й на забезпечення його виконання. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається в кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму в розмірі завдатку або його вартості. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, авансом є грошова сума, яку перераховують відповідно до договору наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги) які має бути отримано (виконано, надано). Тобто в разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, в порядку повернення безпідставно набутого майна, ст. 1212 ЦК України.

У даному випадку сторони при передачі грошових коштів не уклали письмового договору і не узгодити усіх його умов, тому відповідно до вказаних норм права ці кошти слів вважати авансом в рахунок виконання майбутніх робіт, який внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання підлягає поверненню позивачу, як правильно й визначив суд першої інстанції.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: