НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4480/15
№ 2/183/224/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Мельника О.М.,

за участю секретаря судового засідання Білокурової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора, в якому, після уточнення своїх позовних вимог, просила визначити частку ОСОБА_3, померлої 03 квітня 2008 року, у спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_1, як 1/2 частину, та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3.

Позов обгрунтований наступним. 03 квітня 2008 року померла її мати ОСОБА_3, яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом 31.01.1998 року, яким заповіла їй 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (надалі спірна квартира). Для оформлення вказаної спадщини вона звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 їй було відмовлено, оскільки нею не було надано правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спірну квартиру. Однак правовстановлюючий документ на спірну квартиру знаходиться у її племінника відповідача ОСОБА_2, який проживає в цій квартирі і не хоче їй надавати правовстановлюючий документ на квартиру, оскільки вважає її своєю.

Також, згідно свідоцтва про право власності на спірну квартиру вона належала двом власникам, одним з яких була її померла мати ОСОБА_3, на праві спільної сумісної власності. В той же час, померла у своєму заповіті зазначає, що залишає їй саме 1/2 частину спірної квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки власників квартири було двоє, то відповідно кожному співвласнику належало по 1/2 частині спірної квартири, а отже і спадкове майно складається з 1/2 частини спірної квартири.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просив визнати за ним право власності на 7/12 частин спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 13 грудня 2014 року.

Зустрічний позов обгрунтований наступним. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.10.1993 року, його діду та бабі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на праві спільної сумісної власності належала спірна квартира. За час їх спільного життя між ними будь-яких договорів щодо виділу часток із спільного майна не укладалось, рішень суду з цього питання не приймалось, та вони завжди вважали, що частка кожного з них складає по 1/2 вищезазначеної квартири. За життя, а саме 31.01.1998 року, його баба ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до якого належну їй 1/2 частину спірної квартири та грошові внески в Ощадбанку вона заповіла своїй дочці, відповідно його тіткі ОСОБА_1 В цей же день, 31.01.1998 року, його дід ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склав заповіт, відповідно до якого належну йому 1/2 частину спірної квартири та грошові внески в Ощадбанку він заповів своєму сину, відповідно батьку ОСОБА_2 ОСОБА_5.

03 квітня 2008 року померла його баба ОСОБА_3 після смерті якої залишилось спадкове майно, у тому числі 1/2 частина спірної квартири. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його тітка ОСОБА_1, його батько ОСОБА_5 та дід ОСОБА_4 Останній на день смерті ОСОБА_3 проживав з нею за однією адресою та згідно зі ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи те, що дід ОСОБА_4 від спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_3 не відмовлявся і відповідно його частка в спірній квартирі, яка до смерті ОСОБА_3 складала 1/2 частину, збільшилася та стала складати 7/12 частин спірної квартири. 21.03.2009 року дід ОСОБА_4 склав новий заповіт, скасувавши таким чином свій попередній заповіт в частині визначення спадкоємця, відповідно до якого належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: м. Новомосковськ, вул. Дзержинського, 6/51, він заповів своєму онукові ОСОБА_2 Таким чином, після смерті діда ОСОБА_4, померлого 13.12.2014 року, єдиним спадкоємцем за заповітом на належні йому 7/12 частин спірної квартири, є ОСОБА_2, оскільки його батько ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2, а його тітка ОСОБА_1 відповідно до ст. 1241 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» на момент смерті діда ще не досягла пенсійного віку, а тому не має права на обовязкову частку у спадщині після його смерті.

Після смерті діда ОСОБА_4 він звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті діда, оскільки його тітка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 і вважає, що їй належить 1/2 частина спірної квартири.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не зявилися. Представник ОСОБА_6 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечував.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 не зявилися. Представник ОСОБА_7 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зустрічний позов підтримала у повному обсязі, первісний позов ОСОБА_1 визнала частково у розмірі 5/12 частин спірної квартири.

В судовому засіданні, яке відбулось 12.01.2016 року, представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали суду пояснення щодо первісного та зустрічного позову відповідно до їх змісту, ОСОБА_6 проти зустрічного позову ОСОБА_2 заперечував, ОСОБА_7 позов ОСОБА_1 визнала частково у розмірі 5/12 частин спірної квартири.

Представники Новомосковської міської ради Дніпропетровської області та Новомосковської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про дату, час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, у звязку із чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а зустрічний позов повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року померла ОСОБА_3 (а.с.6,32,54). За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 31.01.1998 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим №579, яким на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 1/2 частину спірної квартири та грошові внески в Ощадбанку (а.с.7,36).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.10.1993 року Новомосковським житлово-експлуатаційним обєднанням, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала спірна квартира (а.с.29,57).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи суд вбачає, що 16.09.2008 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 і вважається такою, що прийняла спадщину (а.с.35). Постановою від 24.06.2015 року державний нотаріус Новомосковської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на спірну квартиру, оскільки нею не було надано правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спірну квартиру (а.с.8).

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Матеріали справи свідчать, що чоловік померлої ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час її смерті досяг пенсійного віку та в розумінні ст. 1241 ЦК України вважався непрацездатним вдівцем спадкодавця (а.с.30,62,63). Тобто, оскільки заповіт ОСОБА_3 складено на користь лише ОСОБА_1, ОСОБА_4 мав право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3

Отже, у разі спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 03.04.2008 року, її спадкоємцями були б дочка ОСОБА_1, син ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_4, тобто кожному по 1/3 частині спадкового майна. Розмір же обовязкової частки в такому випадку складав би 1/6. Оскільки ж спадкове майно після смерті ОСОБА_3 складалося із 1/2 частини спірної квартири, то розмір обовязкової частки відповідно складає 1/12 частину спірної квартири.

Вирішуючи справу суд враховує наступне. Відповідно до Розяснень Верховного Суду України, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі ж смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Оскільки суду не надано доказів того, що за життя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладались угоди про поділ чи виділ їх спільного майна, за загальним правилом, визначеним положеннями ст.ст. 370-372 ЦК України, ст.ст. 60-70 СК України, вважається, що їм як подружжю спірна квартира належала в рівних частинах по 1/2 і це не вимагає прийняття судом рішення щодо позовних вимог про визначення частки померлої у спільній сумісній власності. Визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам статей 3, 2731 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у звязку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. З цих підстав в задоволенні позову в частині визначення частки померлої ОСОБА_3 у спірній квартирі слід відмовити.

Крім того, при визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Як суд вбачає з тексту заповіту ОСОБА_3 від 31.01.1998 року остання на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 крім 1/2 частини спірної квартири ще й грошові внески в Ощадбанку (а.с.7,36). Однак буд-яких доказів та відомостей щодо наявності на день її смерті на вказаних рахунках Ощадбанку грошових коштів суду не надано. Не надано суду і відомостей щодо наявності будь-якого іншого спадкового майна після смерті ОСОБА_3 З листа Новомосковської державної нотаріальної контори суд вбачає, що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, у тому числі на вклади в банківській установі, не видавались (а.с.35). З огляду на зазначене, суд позбавлений можливості врахувати зазначені грошові вклади ОСОБА_3 у фінансовій установі та будь-яке інше майно для визначення розміру обовязкової частки у спадщині через відсутність відомостей про їх наявність на час відкриття спадщини. З цих причин суд вважає можливим визначити розмір обовязкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 лише враховуючи спадкове майно у вигляді 1/2 частини спірної квартири.

Спадкування обовязкової частки в спадщині здійснюється на підставах встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 12681269 ЦК України.

Відповідно до ч. 3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до Розяснень Верховного Суду України, які містяться у п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї.

Згідно довідки ТОВ "КК "КомЕнерго-Новомосковськ" №3681 від 16.07.2015 року, ОСОБА_4 на день смерті ОСОБА_3 проживав разом із нею у спірній квартирі (а.с.63). Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, він вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті у вигляді вищезазначеної обовязкової частки у розмірі 1/12 частини спірної квартири, але не оформив за життя своїх спадкових прав на неї.

Суд також звертає увагу на наступне. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Суд вважає, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права, у тому числі і щодо обовязкової частки, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації.

Отже, прийняття спадкоємцем за законом спадщини у вигляді обовязкової частки, і не оформлення ним за життя своїх спадкових прав на неї, на думку суду, не може бути підставою для позбавлення вже його спадкоємців на отримання цієї спадщини. У звязку із цим суд не погоджується із доводами представника ОСОБА_1 щодо неможливості ОСОБА_2 спадкувати майно у виді обовязкової частки в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_4, оскільки в розглядуваній справі спадкова трансмісія взагалі відсутня.

Так, відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Тобто спадкова трансмісія поширюється на випадки, коли спадкоємець протягом шести місяців після смерті спадкодавця не встиг прийняти спадщину відповідно до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (не проживав зі спадкодавцем разом та не подав до нотаріальної контори відповідної заяви), та помер. В даному випадку право на прийняття спадщини у виді обовязкової частки дійсно не переходить до спадкоємців померлого спадкоємця. Отже спадкова трансмісія стосується лише переходу права на прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку, а не права на отримання спадщини, яка була прийнята спадкоємцем.

В розглядуваній же справі ОСОБА_4 прийняв спадщину у виді обовязкової частки після смерті своєї дружини ОСОБА_3, але не встиг оформити своїх спадкових прав на неї та помер. Тому положення ст. 1276 ЦК України в даному випадку не можуть застосовуватися, а успадковане таким чином ОСОБА_4 майно включається до спадкової маси та спадкується його спадкоємцями на загальних підставах. Тому частина спірної квартири, яку спадкує ОСОБА_1 за заповітом ОСОБА_3, підлягає зменшенню на розмір обовязкової частки, яку успадкував чоловік померлої ОСОБА_4

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя склав заповіт, посвідчений 31.01.1998 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим №578, яким на випадок своєї смерті заповідав своєму синові ОСОБА_5 1/2 частину спірної квартири та грошові внески в Ощадбанку (а.с.53,55,80). Згодом, ОСОБА_4 склав новий заповіт, посвідчений 21.03.2009 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим №1-727, яким заповів спірну квартиру ОСОБА_2 (а.с.30,56,79).

Згідно зі ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Таким чином, склавши новий заповіт ОСОБА_4 скасував свій попередній заповіт в частині визначення спадкоємця та обсягу спадкового майна, тобто заповів новому спадкоємцю всю спірну квартиру, а не її частину.

З матеріалів справи суд вбачає, що 13.12.2014 року помер ОСОБА_4 (а.с.31,33,62). 03.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, а ОСОБА_5 в цей же день своєю заявою до нотаріальної контори відмовився від прийняття обовязкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 (а.с.78,78 звор.). Також, 10.06.2015 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_1

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 належала 1/2 частина спірної квартири, та з урахуванням успадкування ним обовязкової частки у спадщині після смерті своєї дружини ОСОБА_3 у розмірі 1/12 частини цієї квартири, йому належало на день смерті 7/12 частин спірної квартири.

Згідно технічного паспорту станом на 29.07.2015 року спірна квартира загальною площею 44,6 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м, в цілому складається з: 1 кімната площею 10,1 кв. м, 2 кімната площею 16,8 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 4,6 кв.м, вбудованої шафи площею 0,4 кв.м (а.с.58-60).

Оскільки ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, а ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини, а ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, право власності на спірну спадкову квартиру повинно бути визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відповідних частинах.

При цьому, суду не надано належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 мала право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 Надана довідка Управління Пенсійного Фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області №267 від 12.02.2016 року (а.с.96), на думку суду, не підтверджує наявність підстав для визнання ОСОБА_1 непрацездатною на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 в розумінні ст. 1241 ЦК України.

З огляду на зазначене, позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, але підлягає частковому задоволенню, і за нею слід визнати право власності на 5/12 частин спірної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 Зустрічний позов ОСОБА_2 слід задовольнити повністю та визнати за ним право власності на 7/12 частин спірної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,6 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м, що в цілому складається з: 1 кімната площею 10,1 кв.м, 2 кімната площею 16,8 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 4,6 кв.м, вбудованої шафи площею 0,4 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 03 квітня 2008 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 7/12 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,6 кв. м, житловою площею 26,9 кв.м, що в цілому складається з: 1 кімната площею 10,1 кв. м, 2 кімната площею 16,8 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, коридору площею 4,6 кв.м, вбудованої шафи площею 0,4 кв.м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 13 грудня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Мельник