Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" серпня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л., при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького державного університету управління про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку за затримку виплати заробітної плати, індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_1. звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що в період з 21.10.2004 року по 04.01.2016 року вона працювала у Донецькому державному університеті управління на посаді сторожа. 04.01.2016 року була звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачкою проведений не був, сума заборгованості по заробітній платі за період з липня 2014 року по серпень 2014 року складає 2436 грн. Крім того, відповідач повинен сплатити компенсацію втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 1264,28 грн., а також індексацію заробітної плати в сумі 641,87 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 05.01.2016 року по день винесення рішення суду із розрахунку середньоденної заробітної плати 62,64 грн. В звязку з невиплатою заробітної плати позивачу була спричинена моральна шкода, розмір якої вона оцінює у 1000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з липня по серпень 2014 року в сумі 2436 грн., компенсацію втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 1264,28 грн., заборгованість по індексації заробітної плати в сумі 641,87 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 05.01.2016 року по день винесення рішення суду, моральну шкоду в сумі 1000,00 грн.

Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, відповідно до яких вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає. Так, у вересні-листопаді 2014 року відповідач знаходився в м.Донецьку і був переміщений на територію підконтрольну України лише 18.11.2014 року. Оскільки грошові кошти на виплату заборгованості з заробітної плати бюджетним фінансуванням на 2015 рік передбачено не було і, відповідно бюджетних асигнувань для здійснення таких виплат відповідач не отримував і не міг виплачувати заборгованість позивачці. Станом на дату звільнення ОСОБА_1 04.01.2016 року індексація заробітної плати останній сплачена повністю. Позовні вимоги стосовно стягнення компенсації за порушення трудового законодавства є необґрунтованими, розрахунок, зроблений позивачкою є незрозумілим та безпідставним. Оскільки зобовязання щодо проведення розрахунку із ОСОБА_1 відповідачем виконано в повному обсязі, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є також безпідставними. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

При таких обставинах, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів у відповідності до ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивачка у період з 21.10.2004 року по 04.01.2016 року працювала у Донецькому державному університеті управління у м.Маріуполі на посаді сторожа приміщень.

04.01.2016 року ОСОБА_1 була звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату.

За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна платня.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.10.2004 року по 04.01.2016 року працювала на посаді сторожа, її мінімальна заробітна плата склала: у липні та серпні 2014 року 1218,00 грн., індексація складає 641,87 грн. Середньоденний заробіток складає 62,64 грн. Ці дані відповідач не спростовує.

Даних про виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період її роботи у липні-серпні 2014 року суду відповідачем не надано, а крім того сам відповідач у своїх письмових запереченнях вказував, що грошові кошти на виплату заборгованості з заробітної плати бюджетним фінансуванням на 2015 рік передбачено не було і, відповідно бюджетних асигнувань для здійснення таких виплат відповідач не отримував і не міг виплачувати заборгованість позивачці.

У відповідності до наказу №1348 від 18.11.2014 року міністерства освіти і науки України про організацію освітнього процесу у Донецькому державному університеті управління, до завершення збройного конфлікту на території м.Донецька Донецький державний університет управління проводить свою освітню діяльність на базі Маріупольської філії Донецького державного університету управління.

Відповідно до листа №02-12/96 від 10.02.2016 року, виданого в.о. ректора Донецького державного університету управління ОСОБА_2 на письмову заяву позивачки від 23.12.2015 року встановлено, що борг по заробітній платі перед ОСОБА_1. утворився в минулому бюджетному періоді (2014 році), відповідно до діючого законодавства України у липні-серпні 2014 року ДонДУУ знаходився на тимчасово непідконтрольній Україні території м.Донецьку. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово непідконтрольній території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади. Тобто заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 виникла в результаті повного припинення фінансування ДонДУУ та провести виплату заробітної плати за липень, серпень 2014 року не має можливості (а.с.10).

Таким чином, судом встановлено, що у липні-серпні 2014 року позивачка виконувала свої трудові обовязки, однак заробітну плату за ці місяці не отримала по теперішній час, а згідно із довідкою, наданою відповідачем розмір заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 за вказані місяці становить 2436 грн. з урахуванням індексації заробітної плати 641,87 грн.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується письмовими матеріалами справи та письмовими поясненнями відповідача.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

Індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями.

Позивачка просить стягнути з відповідача індексацію заробітної плати в сумі 641,87 грн., позивачем не надано власних розрахунків індексації заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення індексації заробітної плати підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню індексація заробітної плати в сумі 641,87 грн.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом.

При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Позивачем був проведений власний розрахунок компенсації втрати частини доходів, згідно із яким розмір компенсації становить 1264,28 грн.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом заявити власні доводи в обґрунтування заперечень в цій частині позовних вимог, власного розрахунку компенсації втрати частини доходів до суду не надав, тому суд виходив із наданих позивачем письмових доказів та розрахунків, вважає що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки суд не може виходити за межі заявлених позивачем вимог.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Станом на день прийняття рішення судом позивачем не надано до суду докази, які свідчать про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому суд вважає, що розрахунок із позивачем не проведений в повному обсязі та розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день винесення рішення суду, тобто по 12.08.2016 року.

У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 05.01.2016 р. по день винесення рішення, тобто по 12.08.2016 року.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню.

Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить 62,64 грн.

Суд прийшов до висновку, що саме цей розрахунок слід брати до уваги при розрахунку середнього заробітку.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із графіком роботи сторожів та чергових ДонДДУ середньостатистична кількість робочих днів позивачки з наступного дня після звільнення 05.01.2016 р. по 12.08.2016 р. складає 65 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.01.2016 р. по 12.08.2016 р. складає 9646,56 грн. (154 дні х 62,64 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 9646,56 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 115, 116, 117, 233 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Донецького державного університету управління про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку за затримку виплати заробітної плати, індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Донецького державного університету управління (87535, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Карпинського, буд.58, ідентифікаційний код 00173427 МФО 820172) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі за період з липня 2014 року по серпень 2014 року з індексацією заробітної плати в сумі 3077 (три тисячі сімдесят сім) грн..87 коп., компенсацію у розмірі 1264 (тисяча двісті шістдесят чотири) грн.. 28 коп. з утриманням Донецьким державним університетом з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.01.2016 року по 12.08.2016 року в сумі 9646 (девять тисяч шістсот сорок шість) грн. 56 коп. з утриманням Донецьким державним університетом з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду в сумі 200,00 грн.

Стягнути з Донецького державного університету управління (87535, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Карпинського, буд.58, ідентифікаційний код 00173427) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова