У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовомСуворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_6, третя особа - комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Північний», про виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться в комунальній власності, а наймачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли.

Посилаючись на наведене та на те, що ОСОБА_6 незаконно займає вказане житлове приміщення, просила суд виселити останню із займаної нею квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом, мотивуючи його тим, що з листопада 2005 року вона проживала у спірній квартирі однією сім'єю з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після поховання ОСОБА_8 та ОСОБА_7, вона залишилась проживати у спірній квартирі.

Посилаючись на те, що вона, як член сім'ї померлого ОСОБА_8, має право бути наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, замість попереднього наймача, просила суд: встановити факт проживання її однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 26 листопада 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за нею право користування спірним житловим приміщенням; зобов'язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з нею договір найму, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року у задоволенні позову Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 26 листопада 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_6 право користування спірною квартирою.

Зобов'язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_6 договір найму спірної квартири.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання права користування спірною квартирою та зобов'язання Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти договір найму скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Рішення судів в частині вирішення зустрічного позову не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку в цій частині не переглядаються.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи у задоволенні первинного позову Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 з 26 листопада 2005 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_8, з яким вели спільне господарство,мали спільний бюджет, але не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. З ними також проживав батько ОСОБА_8 - ОСОБА_7

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 була членом сім'ї померлого ОСОБА_7, який на момент смерті був єдиним наймачем спірної квартири, а тому має право користування нею відповідно до ст. 106 ЖК Української РСР.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду в частині визнання за ОСОБА_6 права користування житловим приміщенням та зобов'язання Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з нею договір найму житлового приміщення, та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, виходив з того, що спірна квартира не приватизована, знаходиться у комунальній власності громади м. Одеси, особовий рахунок на спірну квартиру було відкрито на ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також суд зазначив, що після смерті ОСОБА_7, його син ОСОБА_8 особистий рахунок на себе не переоформив та не став основним квартиронаймачем, із заявою про реєстрацію ОСОБА_6 у спірній квартирі не звертався, а тому остання самовільно до неї вселилася.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 на квартирному обліку при Суворовській районній адміністрації не перебуває, спірна квартира, яка видавалася за ордером померлому ОСОБА_7, є власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради і при вивільненні таких Суворовська районної адміністрація Одеської міської ради в межах своєї компетенції квартир здійснює їх перерозподіл на осіб, які перебувають на квартирному обліку для отримання житла або поліпшення своїх житлових умов.

При цьому в іншій частині залишив рішення районного суду без змін.

Проте до таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 316 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, не перевірив усіх доводів апеляційної скарги, вимог первинного позову про виселення ОСОБА_6, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; не навів жодних мотивів відхилення апеляційної скарги в іншій частині, не зазначив, які норми матеріального права були ним застосовані.

З урахуванням викладеного, оскільки фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині в силу ч. 1 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року в частині позовних вимог Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_6, третя особа - комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Північний», про виселення скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська