Справа № 338/87/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1241/2016
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.

секретаря Драганчук У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05.09.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, про що зроблений відповідний актовий запис за №63. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалося. Відповідач вів розгульний спосіб життя, не піклувався про неї, у зв'язку з чим на сьомому місяці вагітності вона змушена була повернутися проживати до своїх батьків в с. Маняву Богородчанського району. На даний час відповідач утримується під вартою в слідчому ізоляторі м. Івано-Франківська, а на розгляді Івано-Франківського міського суду перебуває кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст. 186 ч. 2, ст. 309 ч. 2 КК України. Відносини, які склалися в їх сім'ї негативно впливають на її здоров'я, а також на здоров'я, фізичний і психічний стан їх малолітньої дочки. Вважає примирення неможливим. У зв'язку з наведеним просила позов задовольнити, шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «ОСОБА_2» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 05.09.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №63, розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 551,20 грн. понесених витрат на сплату судового збору та 500 грн. на оплату правової допомоги адвоката.

Не погодившись з рішенням суду в частині залишення позивачу після розірвання шлюбу шлюбного прізвища «ОСОБА_2» та стягнення судових витрат, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необґрунтованість рішення суду в наведеній частині, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд не вирішив яке прізвище залишити позивачу після розірвання шлюбу та з ким залишити проживати дитину. Вказує, що він категорично проти, щоб позивачу залишалось його прізвище.

Крім того, суд незаконно стягнув з нього на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн., оскільки він є інвалідом ІІ групи і звільнений від сплати судового збору, а також витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 500 грн., оскільки такі є необґрунтованими.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, залишити їй дівоче прізвище та відмовити у стягненні судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Богородчанського районного суду від 24 червня 2016 року доповнено рішення цього суду від 20 квітня 2016 року та залишено після розірвання шлюбу позивачу шлюбне прізвище «ОСОБА_2».

Апелянт в засідання апеляційного суду не з'явився, оскільки утримується в Івано-Франківській установі виконання покарань (№12), однак про час та день розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомила.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 05 вересня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №63 (а.с. 3).

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка переживає постійні психологічні стреси внаслідок поведінки відповідача. Відповідач не дбав про інтереси сім'ї, неналежно ставився до позивача, не дбає після народження дитини про її матеріальне забезпечення, не піклується про дитину, не бере участі у її вихованні. Стосунки, які склалися та існують між подружжям, виключають можливість збереження сім'ї, а тому шлюб слід розірвати.

Рішення суду в наведеній частині сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Задовольняючи позов в частині залишення позивачу шлюбного прізвища «ОСОБА_2», суд першої інстанції виходив з того, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є прерогативою позивача, а тому їй слід залишити шлюбне прізвище «ОСОБА_2».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається з позовної заяви позивач виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «ОСОБА_2». Таким чином позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке гарантоване їй статтею 113 Сімейного кодексу України.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції в частині залишення позивачу шлюбного прізвища «ОСОБА_2» є законним та обґрунтованим.

Твердження апелянта про те, що він категорично проти, щоб позивачу залишалось його прізвище, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не узгоджуються з положеннями ст. 113 Сімейного кодексу України.

Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів, а саме, відсутності доказів про право відповідача на звільнення від сплати судових витрат, та керуючись ст. 88 ЦПК України, дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_2 551,20 грн. понесених нею витрат по оплаті судового збору та 500 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Проте, до апеляційної скарги апелянтом ОСОБА_3 долучено копію довідки Івано-Франківської МСЕК від 13.10.2015 року, згідно якої останній має другу групу інвалідності (а.с. 57).

Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 35 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_3 являється інвалідом ІІ групи, то рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього в користь ОСОБА_2 551,20 грн. понесених витрат на сплату судового збору та 500 грн. на оплату правової допомоги адвоката слід скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в стягненні з відповідача ОСОБА_3 понесених нею судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 551,20 грн. понесених витрат на сплату судового збору та 500 грн. на оплату правової допомоги адвоката скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення понесених нею судових витрат відмовити.

В решті рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Проскурніцький П.І.