АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Головачова Я.В.

ПоливачЛ.Д.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У березні 2015 року ТОВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 81837,30 грн., судовий збір 818,37 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача, зокрема, посилається на ті обставини, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 не визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки постановою Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року провадження в справі відносно останнього за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Також зазначає, що не отримував регресні вимоги позивача про повернення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яке повинно бути виплачено ПрАТ «Інтер-Поліс», та не міг реалізувати свої права на подання заперечень на дані вимоги.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та його представник -ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ТОВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» - Ігнатьєва А.І. у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

_____________________________________________________

Справа № 754/3785/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5251/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 14 липня 2014 року о 16-15 год. по

вул. А. Барбюса, 22, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Nissan, д/н НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_7, автомобілем КІА, д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_8, автомобілем Daewoo, д/н НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_9 та автомобілем Toyota,д/н НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_2

Автомобіль Nissan був застрахований в СК «ВіДі-Страхування» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 14 грудня 2013 року, за умовами якого предметом страхування є транспортний засіб Nissan (а. с. 6-12).

Постановою судді Печерського суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а. с. 21).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

6 серпня 2014 року до СК «ВіДі-Страхування» звернувся власник автомобіля Nissan із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши при цьому всі необхідні документи (а. с. 16).

5 вересня 2014 року на підставі страхового акту № КР-008579 від 27 серпня 2014 року (а. с. 33-34) та розрахунку суми страхового відшкодування до нього (а. с. 34, зворот), виходячи з рахунку № СНзС-0006740 від 29 липня 2014 року (а. с. 29-30), враховуючи акт огляду транспортного засобу від 29 липня 2014 року (а. с. 22-28) позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 130837,30 грн. (а. с. 35).

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ СК «Інтер-Поліс» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9099367. За умовами договору передбачено ліміт відповідальності у сумі 50000,00 грн. та франшиза у розмірі 1000,00 грн.

Розмір страхового відшкодування, що повинно здійснити ПрАТ СК «Інтер-Поліс» становить 49000,00 грн.

Для відшкодування шкоди в повному обсязі відповідач ОСОБА_2 повинен сплатити на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (130837,30 грн. - (50000,00 грн. - 1000,00 грн.) = 81 837,30 грн.).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що до СК «ВіДі-Страхування», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату.

Згідно з положеннями ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою судді Печерського суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а. с. 21).

Відповідно до роз'яснень абз. 4 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що на відповідачу ОСОБА_2 лежить обов'язок сплатити на користь СК «ВіДі-Страхування» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 81837,30 грн.

Доводи апелянта з приводу неповідомлення його належним чином про час, дату та місце розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у встановленому процесуальним законом порядку ОСОБА_2 повідомлявся про судові засідання за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, інтереси ОСОБА_2 в суді представляв адвокат Шевченко Д.В.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі, що ОСОБА_2 не було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, є безпідставними, з огляду на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року встановлена вина останнього у вчинені правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмовити в задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору та спростовуються наведеним вище.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Я.В. Головачов

Л.Д.Поливач