Номер провадження: 22-ц/785/2542/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року про забезпечення позову у цивільній справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

31.12.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування завданої їй 29.01.2013р. (внаслідок нападу собаки та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень) майнової шкоди у загальному розмірі 40200 грн., та про відшкодування моральної шкоди у сумі 100 тис. грн.

04.02.2016 року від ОСОБА_2 до суду 1-ої інстанції надійшла заява про забезпечення позову. Позивач просила накласти арешт на автомобіль марки Тойота «RAV 4» сірого кольору, д/н НОМЕР_1, яким керує ОСОБА_3, а також передати вказаний автомобіль на зберігання до штрафного майданчику до повного виконання рішення суду по цій справі.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. В межах суми заявлених позовних вимог 140200 грн. накладено арешт на автомобіль марки Тойота «RAF 4» сірого кольору, 2001 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) JTEHH20V606002556, реєстраційний № НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3, та у задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду від 04.02.2016 року в частині відмови у постановці на штрафний майданчик автомобіля марки Тойота «RAV 4» сірого кольору, 2001 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) JTEHH20V606002556, реєстраційний № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності скасувати, і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити вимоги по постановці автомобіля марки Тойота «RAV 4» сірого кольору, 2001 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) JTEHH20V606002556, реєстраційний № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на підставі права власності, на зберігання на штрафний майданчик, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду від 04.02.2016 року скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За правилами ст. 312 ч.1п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви позивача щодо забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може суттєво утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, що суд водночас має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку з застосуванням відповідних заходів.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що 29 січня 2013 року на автостоянці в пров. Лермонтовський в м. Одесі з рук відповідача ОСОБА_3 зірвалася собака породи «ротвейлер» (без намордника) і накинулася на неї, схопила за рукав, збила з ніг, спричинила глибокі розірвані рани, пошкодила їй одяг; що у звязку з завданими тілесними ушкодженнями позивачем понесено витрати на придбання ліків, на пластичну операцію; пошкодженим виявився також одяг позивача, внаслідок травми у позивача не розгинається середній палець правої руки тощо.

На момент постановлення оскаржуваної ухвали судом було встановлено, що автомобіль Тойота «RAV 4» сірого кольору, 2001 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) JTEHH20V606002556, реєстраційний № НОМЕР_1, про арешт якого ставилось питання, зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 на праві власності, і у неї є в наявності свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позовні вимогиОСОБА_2 носять майновий характер. Загальний розмір заявлених позивачем позовних вимог до подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування шкоди складає 140200 грн. За наданою позивачем інформацією подібний автомобіль такого ж року випуску коштує приблизно 161176 грн. Враховуючи розмір заявлених позивачем позовних вимог та приблизну вартість належного відповідачам автомобіля, колегія суддів не вважає, що судом 1-ої інстанції було порушено правило співмірності.

За розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (п.4), «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.»

Вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, за поясненням представника відповідача, відповідач позов не визнає. З моменту завдання позивачу шкоди пройшов досить значний проміжок часу, і спір між сторонами в досудовому порядку до цього часу не врегульовано, тоді як загальний розмір позовних вимог ОСОБА_2 до відповідача складає 140200 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у разі задоволення позову ОСОБА_2 виконання рішення суду по цій справі може стати значно утрудненим або навіть неможливим через невжиття заходів забезпечення позову. Доводи відповідача ОСОБА_3 та її представника щодо недоведеності виникнення спору з відповідачем і реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, та доводи щодо неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову колегія суддів визнає необґрунтованими.

Та разом з тим судом правильно було визначено, що достатнім і обґрунтованим буде накласти арешт на належний відповідачам і зареєстрований за ОСОБА_3 автомобіль марки Тойота «RAV 4», залишивши зазначений автомобіль на зберіганні відповідача. Потреби у поміщенні на штрафплощадку автомобіля, який не є предметом спору, а тільки забезпечує виконання можливого рішення суду про стягнення грошових коштів, колегія суддів не вбачає. Висновки суду в цій частині є правильними та такими, що ґрунтуються на вищевказаних нормах процесуального права і розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року. Враховуючи вищенаведене, посилання позивача в апеляційній скарзі щодо можливих перешкод державному виконавцю для доступу до вказаного автомобіля в процесі виконання є неспроможними. Та водночас колегія суддів зауважує, що у державного виконавця є достатньо повноважень для здійснення виконання, у разі наявності арештованого майна.

Доводи представника відповідача щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_2 колегією суддів до уваги не беруться, оскільки питання доведеності позову вирішується судом виключно в процесі розгляду справи по суті спору.

Оскільки за ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє правильність ухвали суду на момент постановлення, той факт, що відповідач після постановлення ухвали зняла арештований автомобіль з реєстрації та 06.02.2016р. за договором купівлі-продажу перереєструвала його на ОСОБА_5, висновків колегії суддів не спростовує.

За таких обставин, законних підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та скасування правильної ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303,307,309, 312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. ОСОБА_6 Гірняк