АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_6, приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Смолянінова ОленаЯрославівна, ОСОБА_8 про визнання довіреностей удаваними правочинами та договорами купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля.

Колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання довіреностей удаваними правочинами та договорами купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 16 жовтня 2011 року ОСОБА_10, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3, продали належний їм автомобіль марки Renault Kangoo 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4, що підтверджується довіреністю від 16 жовтня 2011 року, якою ОСОБА_10 уповноважив ОСОБА_4, ОСОБА_5 володіти, користуватися та розпоряджатися з правом продажу зазначеним автомобілем.

У подальшому, на підставі належно складеної довіреності, вказаний автомобіль придбав ОСОБА_6 й 20 січня 2014 року позивачка, сплативши 5400 дол. США.

Між тим, 16 січня 2015 року автомобіль було затримано працівниками міліції у зв'язку з наявністю постанови державного виконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції про арешт зазначеного автомобіля, як власність ОСОБА_2

Зазначила, що між нею та ОСОБА_4, який діяв за згодою третьої особи ОСОБА_6, було досягнуто всіх істотних умов щодо купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, а тому вона є власником автомобіля марки Renault Kangoo, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, у зв'язку з чим просила:

- Визнати довіреність від 16 жовтня 2011 року - удаваним правочином.

- Визнати односторонній правочин, яким є довіреність від 16 жовтня 2011 року укладеним договором купівлі - продажу вказаного автомобіля між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_4

- Визнати довіреність від 20 січня 2014 року, - удаваним правочином.

- Визнати односторонній правочин, яким є довіреність від 20 січня 2014 року договором купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладеного між продавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на вище вказаний автомобіль й зняти з нього арешт.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне з'ясування всіх обставин справи, порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши представника позивачки, яка підтримала апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, довіреністю від 16 жовтня 2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвинчуком I.A., ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4, ОСОБА_5 та надав право на розпорядження, володіння, користування (в тому числі зняття з обліку, постановки на облік, продажу) належним відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого ВРЕВ-11 УДАІ м. Києві від 04 березня 2010 року, автомобілем марки «Renault», моделі «Kangoo», 2002 року випуску, номер шасі НОМЕР_4, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.14).

Зазначена довіреність видана з правом передоручення, з правом виїзду за межі України зі строком дії до 16 жовтня 2021 року (а.с.14).

Довіреністю від 20 січня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я., ОСОБА_4 уповноважив позивачку ОСОБА_1 на право розпорядження, володіння, користування (в тому числі зняття з обліку, постановки на облік, продажу) належного на праві власності ОСОБА_2 автомобіля (а.с.15).

Встановлено, що 16 січня 2015 року позивачку було зупинено за керуванням спірного автомобіля працівниками ДАІ, які повідомили, що на зазначений автомобіль накладено арешт ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві в межах виконавчого провадження про стягнення грошової суми з боржника ОСОБА_2 (а.с.19).

Постановою ВП № 38508125 від 14 червня 2013 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2604/28711/12 від 07 червня 2013 року, за яким стягувачем є ОСОБА_3, а боржником ОСОБА_2 (а.с. 25).

Постановою від 17 листопада 2013 року головного державного виконавця Ушенка Ю.В. ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення (а.с. 26).

Постановою від 07 березня 2014 року головним державним виконавцем Ушенком Ю.П. ВДBC Дарницького РУЮ у м. Києві оголошено у розшук майно боржника, а саме спірний автомобіль Renault Kangoo, 2002 року випуску (а.с. 28).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що позивачем визначено неналежний спосіб захисту речового права на майно, не доведено факт виникнення між сторонами договірних відносин й наявності підстав до визнання довіреностей удаваними правочинами й визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_1

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Згідно вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або право власності не встановлено судом.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Колегія суддів визнає невірними посилання апеляційної скарги про те, що видані довіреності, по своїй суті, є удаваними правочинами, остільки зазначені доводи ретельно перевірялися судом першої інстанції й обґрунтовано визнані безпідставними.

Матеріалами справи не доведено, що оспорювані довіреності, які є одностороннім правочином, були вчинені відповідачами для приховування іншого правочину. Відповідно до змісту, ОСОБА_1 була наділена правом керування та розпорядження автомобілем.

У справі відсутні докази на вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на зняття автомобілю з обліку в органах ДАІ. Не містять матеріали справи й докази звернення ОСОБА_4, ОСОБА_5 чи ОСОБА_1, як нового власника, з відповідною заявою до реєстраційного органу.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_2, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України.

Твердження апеляційної скарги про те, що під час укладення правочину між сторонами була складена розписка, оформлена та нотаріально посвідчена довіреність на праворозпоряджатися майном (автомобілем), що фактично відтворило письмову форму вказаного правочину, яка не суперечить вимогам частини 2 статті 205, статті 206 та частини статті 207 ЦК України, - колегія суддів оцінює критично, адже наявність розписки про передачу грошових коштів та довіреності на право розпоряджатися майном (автомобілем) не підтверджує факту набуття права власності на даний автомобіль та не є договором купівлі-продажу.

Таким чином, у даній справі, районний суд, правильно застосував норми статей 235, 244, 392 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля та, відповідно, визнання права власності.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦГІК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/19345/15

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3664/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А