Справа № 460/2653/16 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/783/6074/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення попередньої оплати,-

встановила:

Позивач ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення пепередньої оплати у розмірі 5000 дол. США, що еквівалентно 125650 грн.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 02 липня 2016 року провадження у даній цивільній справі відкрито.

20.07.2016 року ОСОБА_6 вдруге звернувся в суд із заявою про забезпечення позову по даній справі (а.с. 21).

Заяву обґрунтовував тим, що 19 березня 2016 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «BMW 730D» 2001 року, про що складено відповідну розписку. Ціна товару погоджена ними у розмірі 5000 доларів США, однак строк виконання обов»язку про передачу товару не був визначений. На виконання умов договору він провів попередню оплату товару. На його вимогу представити товар чи повернути попередню оплату, відповідач не надав жодної відповіді. Оскільки відповідач добровільно не виконує свої зобов"язання, з метою забезпечення можливості виконання рішення суду, просив накласти арешт на квартиру, що по АДРЕСА_1, загальною площею 82,5 кв.м. вартістю 125 000 грн., що належить на праві власності ОСОБА_5 в межах суми позову.

Оскаржуваною ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення попередньої оплати - відмовлено.

Роз»яснено позивачу, що у разі встановлення відомостей щодо конкретного майна, а саме його вартості, яке буде підтверджено документально, він вправі звернутися з даним клопотанням в процесі розгляду справи.

Ухвалу суду оскаржив представник позивача по справі ОСОБА_6 - ОСОБА_4, вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та безпідставною, підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про забезпечення позову, оскільки позивач подав інформаційну довідку із єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його приналежність відповідачу, крім цього просив накласти арешт на майно у межах ціни позову.

Покликається на те, що законодавчо не визначено обов'язку особи яка звертається із відповідним клопотанням надати докази на підтвердження вартості майна, співрозмірність є оціночним поняттям та проводиться судом.

Крім цього зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки існує реальна загроза, що ОСОБА_5 вчинить дії спрямовані на його відчуження.

Просить скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2016 року, постановити нову, якою накласти арешт на квартиру по АДРЕСА_1, загальною площею 82,5 кв.м., вартістю 125 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 60), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачених ст. 152 ЦПК України не є вичерпний тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З виділених матеріалів встановлено, що в провадженні Яворівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення попередньої оплати.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач зазначав, що не вжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити спірне майно.

При цьому, просив накласти арешт нерухоме майно.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у матеріалах справи докази унеможливлюють встановлення співмірності вжитих заходів забезпечення позову із ціною позову, на даній стадії розгляду, тому відмовив у задоволенні заяви за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відсутність підстав для вжиття саме такого заходу забезпечення позову з наступних підстав.

Частина 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову можливе шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти лише особи, яка є відповідачем у справі.

Судова колегія звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчудження майна, що належить відповідачу, позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з позовом про стягнення попередньої оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «BMW 730D» 2001 року, тобто з наведеного слідує, що такий носить майновий характер.

В свою чергу, звертаючись із заявою про забезпечення позову від 20.07.2016 року позивач просив накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

На підтвердження належності квартири по АДРЕСА_1, загальною площею 82,5 кв.м. позивач надав інформаційну довідку із єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Даний спір носить майновий характер, однак на даній стадії розгляду справи поняття співмірності позовних вимог є оціночним та розмежовується судом з врахуванням даних та доводів позивача і доказів, які містяться у матеріалах справи.

В свою чергу, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Незважаючи на те, що позивач просить накласти арешт на майно яке належить відповідачу, таке не є предметом спору в розумінні процесуального закону.

Таким чином, з'ясувавши обсяг позовних вимог на відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, судова колегія приходить висновку про те, що заява про забезпечення позову не є підставною та до задоволення не підлягає.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись до суду повторно із заявою про забезпечення позову у тому числі, обравши інший спосіб, наприклад, накладення арешту на грошові кошти, спірне майно (автомобіль) відповідача в межах заявленої ціни позову.

Керуючись ст. 303, 304 п. 1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 10 серпня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин