22-ц/775/218/2016(м)
Категорія 39 Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та Маріупольської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дід - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина. За час свого життя ОСОБА_4 склав заповіт, згідно із яким заповідав позивачу квартиру АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_3 гараж АДРЕСА_3 та грошові кошти в ПАТ «ПромінвестБанк». Після смерті діда позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено через відсутність оригіналу документу, що підтверджує право власності діда на квартиру. Просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 29 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явився; про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином; про причини неявки суду не повідомив; заяви про відкладення розгляду справи не подав, тому колегія, на підставі ст.ст.157,305 ЦПК України, розглянула справу у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, думку представника Маріупольської міської ради Вялкової А.М., яка просила вирішити спір на розсуд суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є онуками ОСОБА_4

11 вересня 2014 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою реєстр № 2-744, за яким заповідав належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_2, а гараж АДРЕСА_3, грошові внески з належними до них прибутками та компенсаційними нарахуваннями, що зберігаються у ПАТ «Промінвестбанк» - ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 13 жовтня 2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис №1332.

07 квітня 2015 року на адресу приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Сахової М.А. надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 і 10 липня 2015 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3803.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_2 у позові, суд зазначив, що позивач не надав відомостей коли та за яких обставин були ним втрачені правовстановлюючи документи на квартиру, чи були ним здійснені відповідні дії та звернення до компетентних органів щодо їх відновлення, отримання дублікатів

З висновками суду погодитися не можна.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

У зазначеній частині статті закріплений принцип свободи заповіту, відповідно до якого особа має право на власний розсуд розпорядитися своїм майном на випадок смерті.

Отже, ОСОБА_4 скористався своїм правом і згідно заповіту призначив спадкоємцем частки свого майна позивача ОСОБА_2

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до спадкової справи №92/2014, відкритої після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 встановлено, що 05 грудня 2014 року на адресу приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Сахової М.А. надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Отже, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно до постанови приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Сахової М.А. від 17 липня 2015 року №331/02-31, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві.

Відповідно до вимог пункту 37 постанови Кабінету Міністрів України від 5 лютого 2014 року № 50 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», у разі втрати, пошкодження чи зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав, за результатом розгляду заяви про надання дубліката свідоцтва державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, оформляє дублікат свідоцтва, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

Аналізуючи зміст наведеної норми, слід зазначити, що діючим законодавством передбачено видачу дубліката свідоцтва про право власності лише у разі крадіжки, втрати, чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності з обов'язковим дотриманням встановленої процедури, яка передує видачі, та визнанням у зв'язку з цим недійсним втраченого свідоцтва.

Отже, висновки суду про відмову у позові у зв'язку з тим, що позивач не прийняв заходів для отримання дубліката документа не відповідають матеріалам справи, оскільки, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 він, обґрунтовуючи свої вимоги не зазначав, що документи про право власності ним втрачені, або вибули з його користування у інший спосіб, за умовами якого він мав можливість та право отримати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_4

Крім того, судом не враховано, що вище вказана постанова Кабінету Міністрів України видана 26 жовтня 2011 року (набрала чинності з 1 січня 2012 року), а спадкодавець ОСОБА_4 набув право власності на спірну квартиру в 1993 року у спосіб, встановлений законодавством, яке діяло на той час.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набрав чинності 03 серпня 2004 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Тому, посилання суду першої інстанції на те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру, є непереконливими та спростовуються іншими доказами у справі.

Так, факт належності ОСОБА_4 спадкового майна, у вигляді квартири АДРЕСА_1, на праві власності підтверджено висновком про реєстрацію домоволодіння від 4 квітня 2001 року, з якого вбачається, що вказана квартира належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності № 12766 від 10 грудня 1993 року, виданого Управлінням державного майна м.Маріуполя та змістом заповіту від 12 вересня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, реєстр №2-744, в якому зазначена належить спадкової квартири спадкодавцеві (а.с.13,104).

Отже, вимога позивача про визнання за ним права власності на АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом від 11 вересня 2014 року, ґрунтується на законі.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові ОСОБА_2, оскільки він в передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але через ненадання відомостей про реєстрацію квартири на час відкриття спадщини, не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та у інший спосіб реалізувати своє право на спадкування за заповітом.

З огляду на наведене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Керуючись п.2 ч.1. ст.307, ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті діда ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М.Кочегарова

Судді : Т.Г.Ігнатоля

С.А.Попова