Справа № 460/2555/15 Головуючий у 1 інстанції: Воробель М.М.
Провадження № 22-ц/783/4835/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Приколоти Т.І., при секретарі: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бердихівської сільської ради Яворівського району Львівської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та Державного акта про право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Бердихівської сільської рада Яворівського району Львівської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та Державного акту про право власності на земельну ділянку відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, просить таке скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права при його винесенні. Відповідач є суміжним власником земельної ділянки, якою він фактично користується. Коли отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою з метою приватизації цієї ділянки, при обмірах виявилось, що не може приватизувати земельну ділянку 0,2291 га, яку відведено, оскільки сусідка ОСОБА_3 частину цієї земельної ділянки приватизувала, як і частину вулиці загального користування. Вулиця слугує спільним заїздом до господарств. Земельна комісія сільської ради за наслідками цих захоплень склала акт про те, що в склад земельної ділянки відповідачк, пл. 0,2450 га, ввійшло дорога загального користування. Заїзд є єдиним заїздом до його будинку. Відповідачі цих обставин не заперечили, однак суд не взяв таких до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, які апеляційну скаргу підтримали, представника відповідача ОСОБА_6, який таку заперечив, у відсутності відповідача Бердихівської сільської ради, яка повідомлена про розгляд справи, однак не з»явилась, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бердихівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 16 грудня 2009 року за № 359 «Про надання земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_3 в с. Молошковичі Яворівського району Львівської області» вирішено надати ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 2450 кв.м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Молошковичі (а.с.7).

На підставі вищевказаного Рішення, ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2450 га, що розташована в с. Молошковичі Яворівського району Львівської області, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.6).

Згідно з довідкою Бердихівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 9 червня 2015 року за №1013, за позивачем ОСОБА_2 числиться житловий будинок №4 по вул. Коновальця в с. Молошковичі Яворівського району Львівської області. Земельна ділянка не приватизована (а.с.12).

Рішенням Бердихівської сільської ради Яворівського району Львівської обл. від 23 січня 2015 року за № 601 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» вирішено надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2291 га в с. Молошковичі Яворівського району Львівської області (а.с.9).

Згідно з актом обстеження земельної ділянки Позивача та земельної ділянки Відповідача, комісія сільської ради встановила, що в склад земельної ділянки площею 0,2450 га, кадастровий номер: :07:001:0030, яку приватизувала ОСОБА_3, ввійшла дорога загального користування довжиною 30 м., шириною на заїзді до господарств - 6 метрів, на виїзді - 5 метрів, а також ввійшла частина земельної ділянки, яка є в фактичному користуванні Позивача (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції зазначив про те, що, заявляючи вимоги у вказаний спосіб, позивач повинен мати необхідний обсяг прав та обов'язків щодо володіння та користування своєю землею, тобто право власності чи право користування земельною ділянкою, площею 0,2291 га, яка знаходиться під житловим будинком № 4, по вул. Є. Коновальця в с. Молошковичі, Яворівського району Львівської області. Однак таких документів не надано, як і тих , що підтверджують відведення меж земельної ділянки. А тому, прийшов до висновку про відсутність будь- яких порушень прав на земельну ділянку позивача. Окрім того, суд критично оцінив акт земельної комісії щодо встановлення факту наявності вулиці загального користування між землекористувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки в ОСОБА_6 не вказано підстав зробленого висновку з посиланням на належні докази встановленої обставини.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Так, матеріали справи не містять жодних доказів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, площею 0,2291 га, яка знаходиться під житловим будинком № 4 та господарськими будівлями по вул. Є. Коновальця в с. Молошковичі, Яворівського району Львівської області.

Як встановлено судом, чого не заперечували сторони, містобудівна документація населеного пункту с. Молошковичі не розроблялась (а.с.46), Генеральний план населеного пункту відсутній, а на плані земельної ділянки, який розміщений на зворотній стороні державного акту гр. ОСОБА_3 в описі меж від Б до А вказано: землі ОСОБА_7 будь-яка вулиця загального користування відсутня.

У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Згідно з п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Положеннями ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

В силу вимог ч. 3 цієї ж статті ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, тощо.

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права

власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.. 118 цього Кодексу.

Під час виконання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, потрібно дотримуватись вимог ст.96 ЗК України, зокрема щодо погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами.

Згідно з п. Г ч.1 ст.96 ЗК України, землекористувач зобовязаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст.ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України.

Враховуючи наведене, позивачем не зазначено в позові, які норми актів земельного та іншого законодавства України було порушено Бердихівською сільською радою під час прийняття оскаржуваного рішення та які, при цьому, порушені права Позивача. Окрім того, фактичне землекористування без наявності у особи правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може бути визнано тотожним правовому статусу належного землекористувача. Як видно з матеріалів справи, позивач користується вулицею, яку зазначає як спільний проїзд, проте жодних доказів на підтвердження перешкод такого користування матеріали справи не містять, відтак, у суду першої інстанції не було підстав для визнання оспорюваних рішень та державного акта на землю недійсними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення районного суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, відповідає встановленим обставинам справи, наявним доказам, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст. 313, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8