Справа № 694/230/16-ц
провадження 2/694/186/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

11.03.2016 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_4 сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай), який видавався членам СТОВ ім. Пархоменка с. Богачівка Звенигородського району Черкаської області в розмірі 2,28 га та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області виділити їй земельну частку (пай) в розмірі 2,28 га в адміністративних межах ОСОБА_4 сільської ради Звенигородського району Черкаської області із земель колишнього СТОВ ім. Пархоменка. Свої вимоги мотивує тим, що 28 жовтня 1993 року загальними зборами вона була прийнята в члени колгоспу ім. Пархоменка с. Богачівка Звенигородського району. В ході розпаювання земель колективної власності КСП ім. Пархоменка отримало Державний акт на право постійного користування землею ЧР № 4-11 від 13 грудня 1995 року. З 1993 року по 2000 рік позивач працювала в КСП ім. Пархоменка, а в 2000 році КСП було реформовано в СТОВ ім. Пархоменка. З членів СТОВ ім. Пархоменка її не виключали та вона не виїжджала із села. Списки членів КСП ім. Пархоменка на розпаювання земель до державного акта були складені в 1995 році, однак позивач не була включена в ці списки з невідомих причин. Позивач зверталася до ОСОБА_4 сільської ради, де їй пояснили, що оскільки на момент видачі Державного акта колгоспу вона була неповнолітня, то вона не має права на земельну частку (пай). Після звільнення з роботи в КСП «Дружба» вона не працює бо немає роботи. В силу своїх розумових вад позивач нікуди не зверталась щодо отримання земельної ділянки, крім сільської ради. В 2015 році односельці їй розяснили, що вона може вирішити це питання в судовому порядку. Також через засоби масової інформації позивач дізналася, що вона має право на земельну частку (пай), а тому вважає, що строк звернення до суду не пропустила.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов та просила його задовольнити. Пояснила, що працювала в колгоспі ім. Пархоменка с. Богачівка з 28 жовтня 1993 року до 2001 року. Отримала майновий пай, однак з невідомих причин не була включена в спики осіб, які мають право на отримання земельного паю. До суду раніше не зверталась, оскільки не мала грошей.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Звенигородського району ОСОБА_2 позов не визнала. Пояснила, що сільська рада не займалась паюванням земель КСП. На даний час землі, які не були розпайовані, включені до резервного фонду та здані в оренду на 10 років. В селі є 54 особи, які не були включені в списки при паюванні земель. Їй відомо, що під час паювання до списків не включались члени колгоспу, які не пропрацювали на час проведення паювання земель три роки.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином., а тому суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, була прийнята в члени колгоспу ім. Пархоменка с. Богачівка 28 жовтня 1993 року. В 2000 році КСП було реорганізовано в СТОВ ім. Пархоменка та 03 березня 2000 року ОСОБА_1 переведена на роботу в це підприємство. 06 листопада 2001 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5, 6-7).

Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Звенигородському районі Черкаської області КСГП ім. Пархоменка с. Богачівка отримало Державний акт на право постійного користування землею ЧР№4-11 від 13.12.1995 року та в списках громадян, які мають право на земельну частку (пай) КСГП ім. Пархоменка, а також витягах з протоколів загальних зборів про затвердження додаткових списків прізвище ОСОБА_1 не зазначено (а.с. 13).

З довідки виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради від 14.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП ім. Пархоменка серії ЧЕ № 056317, розмір паю 771 грн. або 0,017 % (а.с. 11).

Згідно витягу, виданого відділом Держгеокадастру у Звенигородському районі, середній розмір земельного паю по ОСОБА_4 сільській раді 2,28 га, а нормативна грошова оцінка паю 92433 грн. 93 коп. (а.с. 14).

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час проведення паювання земель та отримання Державного акту на право постійного користування землею ЧР№4-11 від 13.12.1995 року була членом КСП ім. Пархоменка с. Богачівка Звенигородського району та мала бути включена до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак не була включена до такого списку з невідомих причин та отримала лише свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП.

Як пояснила представника відповідача ОСОБА_2, право на земельну частку (пай) за рішенням загальних зборів не отримали члени колгоспу, які на момент паювання пропрацювали в господарсті менше трьох років. До таких осіб відноситься і позивач ОСОБА_1 Тобто, право позивача на отримання земельної частки (паю) було порушене.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, а тому до вказаних правовідносин, які виникли в 1995 році слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з вимогами ст. 74 ЦК УРСР вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності.

Стаття 75 ЦК УРСР передбачає, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно з вимогами ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Поважними є причини, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача для вчасного звернення до суду.

Судом встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю КСГП було отримано ім. Пархоменка с. Богачівка Звенигородського району Черкаської області 13.12.1995 року. Позивачу було відомо про те, що вона не була включена до списків осіб, які мали право на земельну частку (пай) та у випадку незгоди з таким рішенням загальних зборів колгоспу вона мала змогу звернутись до суду за захистом своїх прав протягом трьох років, починаючи з 13.12.1995 року. Строк позовної давності, який закінчився 13.12.2998 року, позивачем пропущено без поважних причин. Вона вказала на те, що про своє право на земельну частку (пай) дізналася лише у 2015 році, однак належних доказів цього суду не надала. Крім того, в своїх поясненнях зазначала, що не зверталась до суду в звязку з відсутністю коштів, а не в звязку з тим, що їй не було відомо про порушення свого права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 15-1, 25 Земельного кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність» від 08 серпня 1995 року, ст. 5 ЦК України, ст.ст. 71, 74, 75, 76, 80 ЦК Української РСР (1963 року), та ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_4 сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Повний текст рішення складено 15 березня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд.

Суддя Т.М. Кравченко