Категорія 5Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна про витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. про витребування майна.

Зазначав, що 31.05.2005 року він придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Майструк В.І. за реєстром №1837. Вказане нерухоме майно було передано позивачем в іпотеку на підставі договору іпотеки №59045, укладеного між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» від 19.07.2007 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П.

Згідно з інформаційною довідкою №47581130 від 13.11.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка перебувала в іпотеці, було перереєстровано 21.08.2015 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукуровою С.С. на ТОВ «Кей-Колекст».

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року по справі №802/3968/15-а, визнано неправомірним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23861677, прийняте 21.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою С.С. Дана постанова залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 року та набрала законної сили.

Після отримання 04.02.2016 року інформаційної довідки №52609690 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 стало відомо, що належна йому на праві приватної власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, була набута у власність ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3906, посвідченого приватним нотаріусом Скутельник І.А. 26.11.2015 р. та згідно з рішенням приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26519486 від 26.11.2015 року.

Посилаючись на положення ч.1 ст.321, п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, ст.41 Конституції України, а також на те, що належна йому на праві власності спірна квартира була зареєстрована за ТОВ «Кей-Колект» з порушенням вимог закону, у зв'язку з чим відповідач придбав спірну квартиру за відплатним договором в особи, яка не мала права її відчужувати, ОСОБА_2 просив витребувати у ОСОБА_4 на його користь нерухоме майно - квартиру номер 26, що розташована в АДРЕСА_1 та скасувати рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26519486 від 26.11.2015 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2016 року позовні вимоги в частині скасування рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26519486 від 21.11.2015 року, залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2016 року відмовлено в задоволені позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно чч.1 та 2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає ст.213 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що спірна квартира вибула з володіння не з його волі та незаконним шляхом.

Судова колегія такий висновок суду вважає обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи й вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у роз'ясненнях, викладених у пп.25, 26 постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» звертає увагу судів на те, що відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч.1 ст.388 ЦК України. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п.3 ч.1 ст.388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 р. у справі N 6-209цс14).

Як установлено судом першої інстанції, 16.07.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (із змінами від 14.02.2009 року), на забезпечення виконання якого також між цими особами укладено іпотечний договір №59045 від 19.07.2007 року, котрий було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., за умовами якого в іпотеку банку передано належну позивачеві квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном (предметом іпотеки).

Право вимоги за вказаним договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект» 12.12.2011 року на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 5207-5208.

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Цукуровою С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23861677 від 21.08.2015 року право власності на нерухоме майно у вигляді квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, було перереєстровано на нового власника - ТОВ «Кей-Колект».

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що посилання позивача на те, що спірна квартира вибула з його володіння без його волі не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

По справі встановлено, що підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кей - Колект» на об'єкт нерухомого майна спірну квартиру та прийняття рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Цукурової С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23861677 від 21.08.2015 року, згідно якого право власності на нерухоме майно у вигляді квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, було перереєстровано на ТОВ «Кей-Колект», був саме договір іпотеки №59045 від 19.07.2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно пункту 5.1. договору іпотеки, укладеного 19.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором № від 16.07.2007 року, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленого ст.37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.4. зазначеного договору встановлено, що у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Зазначені вище умови договору іпотеки свідчать, що при укладені зазначеного договору, позивач надав свою згоду на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

В свою чергу постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2016 року по справі №802/3968/15-а, якою визнано неправомірним та скасовано рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кей - Колект», не свідчить про те, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_2 не з його волі, адже своє волевиявлення на передачу права власності на квартиру при порушенні зобов'язання за кредитним договором позивач надав у договорі іпотеки, а лише констатує, що реєстрація права власності за іпотекодержателем здійснена приватним нотаріусом за межами її повноважень та не у спосіб передбачений законом.

Не вказує на вибуття без волі власника спірної квартири і дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки позивачем та його представниками не доведено, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, що на нього поширюється дія вказаного закону, зокрема, що наявна відповідність усім передбаченим законом умовам. В той же час, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не використовувався предмет іпотеки, як місце постійно проживання (а.с.214, 215) і ці фактичні обставини не спростовані позивачем жодними доказами.

Таким чином, висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено факт вибуття майна з його володіння не з його волі, є обґрунтованими, адже власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч.1 ст.388 ЦК України.

В той же час, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставне посилання у рішенні суду на положення ст.387 ЦК України та роз'яснення, викладені у п.23 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності», оскільки положення ст.387 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, однак ці доводи не є такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду, адже по суті судом першої інстанції позов вирішено вірно.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інна Анатоліївна про витребування майна - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ А.Ю. Зайцев

Судді: /підпис/ О.С. Панасюк

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом. Суддя: