АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/935/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Шипович В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівСіренка Ю.В., Ювшина В.І.
секретарАнкудінов О.І.

за участю:

відповідача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, -

в с т а н о в и л а :

01 травня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 21.03.2006 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №010/02-2/126/01-06, на підставі якого ОСОБА_6 видано кредит в розмірі 35000 доларів США строком на 60 місяців зі сплатою 14% річних, який позичальник зобов'язався повернути шляхом внесення щомісячних платежів в порядку та строки визначені договором. В подальшому до кредитного договору від 21.03.2006 року вносилися зміни шляхом укладання додаткових угод. Однак, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконує не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 25.08.2015 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 16417,52 доларів США, заборгованість по сплаті процентів в сумі 3458,25 доларів США та пеня в сумі 18173,14 гривень, що еквівалентно 822,48 доларів США. Вказану суму заборгованості разом із сумою судового збору позивач просив суд стягнути із ОСОБА_6 на свою користь.

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому просила суд визнати недійсними Генеральну кредитну угоду № 010/02-2/126-06 від 21.03.2006 року, Додаток № 1 - Кредитний договір № 010/02-2/126/01-06 від 21.03.2006 року, укладений в рамках Генеральної кредитної угоди, та застосувати наслідки недійсності правочину.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначила, що Генеральну угоду та кредитний договір укладено з порушенням встановленої законом письмової форми, оскільки вони засвідчені печаткою «Для угод»; вказані договори були укладені з окремими фізичними особами, які є посадовцями ЧОД АППБ «Аваль» на підставі нотаріальної посвідченої довіреності, а не довіреності, виданої Банком.

Крім того, Банком було порушено вимоги закону щодо надання кредиту у гривні, а не у доларах США, як було здійснено банком; кредитний договір містить несправедливі умови про погашення кредиту та сплати відсотків у доларах США.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором і судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6, або закрити провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 21.03.2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_6 було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02-2/126-06 за умовами якої (п.п. 1.1., 1.2.) кредитор зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди, при цьому загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках цієї угоди кредитами не повинен перевищувати 55000 доларів США або еквіваленту у гривнях чи Євро. Всі позики, як і відсотки по них, згідно п.2.2 Угоди повинні сплачуватися у тій самій валюті, в яких їх було надано (т.2 а.с. 43-44).

До Генеральної кредитної угоди від 21.03.2006 року між Банком та ОСОБА_6 були укладені наступні Додаткові угоди:

- Додаткова угода №1 від 15.11.2010 року, якою зокрема строк дії Генеральної кредитної угоди продовжено по 18.03.2016 року;

- Додаткова угода №2 від 19.04.2012 року, якою зокрема строк дії Генеральної кредитної угоди продовжено до 18.03.2022 року.

21.03.2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_6 укладено Додаток №1 до Генеральної кредитної угоди №010/02-2/126-06 від 21.03.2006 року - Кредитний договір №010/02-2/126/01-06 (т. 1 а.с. 5-8, т.2 а.с. 45), за умовами якого кредитор надає позичальнику споживчий кредит за рахунок коштів Європейського Банку Реконструкції та Розвитку (ЄБРР) в сумі 35000 доларів США зі сплатою 14% річних терміном на 60 місяців та погашенням відповідно до Графіка (п.1.1.). Погашення основного боргу по кредиту і сплату відсотків позичальник здійснює в доларах США (п.3.3.).

Графіком погашення передбачено обов'язок ОСОБА_6 вносити щомісячні платежі для погашення кредиту та процентів.

До кредитного договору від 21.03.2006 року Банком та ОСОБА_6 були укладені наступні Додаткові угоди:

- Договір про зміни №1 від 27.01.2009 року (т.2 а.с. 52-53) яким, зокрема, змінено графік погашення кредиту та процентів;

- Додаткова угода №2 від 29.04.2009 року (т.1 а.с. 17-20), якою, зокрема, збільшено строк кредитування з 60 до 72 місяців, а також змінено Графік погашення кредиту та процентів. ОСОБА_6 Банком надані кредитні канікули на період з 29.04.2009 року до 26.03.2010 року шляхом зменшення розміру щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та зміни строку його сплати;

- Додаткова угода №3 від 15.11.2010 року (т.2 а.с. 48-50), якою, зокрема, збільшено розмір процентів за користування кредитом з 14 до 15 процентів річних, а також встановлено, що кредит надається на строк до 21.03.2015 року включно з погашенням відповідно до Графіка. Крім того сторони дійшли згоди про те, що на дату укладання цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитним договором від 21.03.2006 року становить 20291,82 доларів США, з яких 19033,3 доларів США заборгованість за кредитом, 171,58 доларів США заборгованість з погашення процентів, 1086,94 доларів США заборгованість з погашення процентів строк сплати якої настав (Заборгованість за процентами). При цьому з 15.11.2010 року фактична заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна сум щомісячних погашень заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів;

- Додаткова угода №4 від 19.04.2012 року (т.1 а.с. 9-13), якою зокрема строк повернення кредиту визначено як 21.03.2021 року, у зв'язку із чим змінено Графік погашення. Сторони дійшли згоди, що станом на 19.04.2012 року фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту становить 18625,37 доларів США, а заборгованість строк сплати якої настав складає: 2842,47 доларів США заборгованість з погашення суми кредиту, 2176,24 доларів США заборгованість з погашення процентів. На підставі цієї додаткової угоди з 19.04.2012 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, при цьому відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів. Кредитором прощено позичальнику пеню в сумі 1364,52 доларів США.

Представниками Банку та ОСОБА_6 в письмовій формі складені Таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором від 21.03.2006 року (т.1 а.с. 14, т.2 а.с. 51).

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем (т.1 а.с. 85-92), станом на 25.08.2015 року розмір заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 21.03.2006 року становить: 16417,52 доларів США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена 354,66 доларів США; 3458,25 доларів США заборгованість за процентами, у тому числі прострочена 3259,87 доларів США; пеня 18173,14 гривень.

Проценти за користування кредитом у період з 21.03.2006 року по 14.11.2010 року нараховані виходячи зі ставки 14% річних, а з 15.11.2010 року за ставкою 15% річних згідно Додаткової угоди №3 до кредитного договору.

Пеня за порушення термінів повернення кредиту та процентів розрахована позивачем за один рік з серпня 2014 року по серпень 2015 року на підставі п.6.5.1. Кредитного договору від 21.03.2006 року, яким розмір такої пені встановлено на рівні 0,1% за кожен день прострочення від суми платежу по процентах та основному боргу. Визначення суми пені у гривні відповідає вимогам як кредитного договору так і вимогам законодавства України, а саме статтям 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання щодо наявності у ОСОБА_6 заборгованості за вказаним кредитним договором та стягнення її з відповідачки на користь позивача у розмірі, вказаному у розрахунку заборгованості наданому позивачем.

Судом першої інстанції вірно визначено, що позивачем правомірно надано відповідачці кредит в доларах США, оскільки на той час Банк мав Банківську ліцензію НБУ № 10 від 03.12.2001 року на право здійснення банківських операцій та Дозвіл НБУ № 10-3 від 10.02.2004 року на право здійснення, у тому числі операцій з валютними цінностями.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання недійсними Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/126-06 від 21.03.2006 року та додаток № 1 - Кредитний договір № 010/02-2/126/01-06 від 21.03.2006 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_6 не надано відповідних доказів недійсності вказаних правочинів. Так, судом достеменно встановлено, що ОСОБА_6 отримала від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит в розмірі 35 000 доларів США та частково здійснювала погашення кредиту, що підтверджує її волевиявлення під час вчинення правочину та реальне настання правових наслідків правочину. Вказані обставини підтверджуються відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи та яким була надана вірна оцінка судом першої інстанції.

Обставини, наведені ОСОБА_6 у зустрічній позовній заяві та апеляційній скарзі, в тім числі порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», не є підставами, встановленими ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання вказаних правочинів недійсними.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції було повно та об'єктивно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, та винесено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта не впливають на вирішення справи та буди предметом розгляду у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі апелянтом ставилась також вимога про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, але при розгляді апеляційної скарги зазначила про відсутність підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Колегія суддів також не знаходить таких підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхиляє, а рішення суду першої інстанції - залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :