Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2637/14-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

за апеляційною скаргою Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області в особі сільського голови ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року Зарічанська сільська рада Житомирського району звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 В обґрунтування вимог зазначало, що в ході здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у с. Зарічани Житомирського району встановлено, що відповідач самовільно захопив земельну ділянку площею 0,0124 га по вул. Прибережна,10, яка згідно генерального плану села є проїзною частиною вулиці та встановив на ній капітальну огорожу. За вказане правопорушення 28 жовтня 2011 року та 26 грудня 2011 року старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Управління Держаної земельної інспекції Житомирської області складено протоколи про адміністративне правопорушення та згідно постанов про накладення адміністративного стягнення № 14048 та № 14061 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 53-1, 188-5 КУпАП і зобов'язано звільнити самовільно захоплену земельну ділянку. Зайняття частини громадської дороги та встановлення на ній огорожі створює перешкоди іншим мешканцям села в користуванні нею. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 добровільно звільнити самовільно захоплену земельну ділянку та знести огорожу відмовляється, позивач просив зобов'язати його звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0124 га в с.Зарічани вул. Прибережна, 10, шляхом знесення огорожі за власний рахунок з приведенням земельної ділянки у придатний для подальшого використання за цільовим призначенням стан.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року у задоволенні позову Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області відмовлено за спливом строку позовної давності.

У поданій апеляційній скарзі Зарічанська сільська рада Житомирського району Житомирської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги п.36 постанови ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справа про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, зокрема те, що позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, оскільки в даному випадку йде мова про триваюче правопорушення. Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності не відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив про її задоволення.

Відповідач та його представник доводів скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи, набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 125 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки: з об'єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена нормативно-правовим актом України; з суб'єктивної сторони - такі дії є винними.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач є власником земельної ділянки площею 0,1063 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Зарічани, вул. Прибережна, 10 (колишня вул. Прибережна,19) Житомирського району Житомирської області. Право власності позивача підтверджено державним актом серії ЯБ № 559964 від 18 жовтня 2006 року.

ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови (проїзну частину вулиці) площею 0,0124 га по вул. Прибережна, 10 в с.Зарічани Житомирського району шляхом встановлення капітальної огорожі поза межами власної земельної ділянки, що підтверджується актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27 жовтня 2011 року та від 26 грудня 2011 року, складеними старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Управління Держаної земельної інспекції Житомирської області, протоколами про адміністративне правопорушення, постановами від 28 жовтня 2011 року № 14048 та від 26 грудня 2011 року № 14061 про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст.ст. 53-1, 188-5 КУпАП.

Крім того, згідно висновків судової земельно-технічної експертизи № 265/14 від 05.08.2015 року, встановлено, що відповідач самовільно збільшив площу своєї земельної ділянки на 0,0178 га за рахунок земель, які належить до земель житлової та громадської забудови та відповідно до генерального плану розширення с.Зарічани є вулицею, протяжністю 500 м та площею 0,65 га, звівши капітальну огорожу, чим перешкоджає громаді села користуватися проїзною частиною та тротуаром вул. Прибережна в с.Зарічани. Будь-які правовстановлюючі документи на зайняту земельну ділянку вказаною площею у відповідача відсутні. Добровільно звільнити самовільно зайняту земельну ділянку відмовляється.

Таким чином встановивши, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність вимог Зарічанської сільської ради Житомирського району про зобовязання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Рішення суду в цій частині відповідачем ОСОБА_2 не оскаржено.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду про відмову у задоволенні позову через пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 152 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Право на судовий захист та його спосіб передбачено ст. 16 ЦК України, і зокрема ст.391 цього ж Кодексу, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Оскільки судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності Зарічанської сільської ради і не звільнив її і на даний час, то правопорушення має триваючий характер.

Таким чином, оскільки права власника земельної ділянки Зарічанської сільської ради порушені, то колегія суддів приходить до висновку про задоволення її вимог про зобовязання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення огорожі за власний рахунок з приведенням земельної ділянки у придатний для подальшого використання за цільовим призначенням стан.

За таких обставин, суд першої інстанції, зробивши висновки, що не відповідають обставинам справи, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права, дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог. Оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позивачу присуджуються понесені і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позову в розмірі 243,60 грн. та апеляційної скарги в розмірі 1378,00 грн., а також витрати за проведення експертизи в розмірі 4920 грн., а всього 6541,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області в особі сільського голови ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0124 га в с.Зарічани, Житомирського району, вул. Прибережна, 10, шляхом знесення огорожі за власний рахунок з приведенням земельної ділянки у придатний для подальшого використання за цільовим призначенням стан.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області понесені судові витрати в розмірі 6541 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: