Справа № 464/7900/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/3497/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Плюс» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Плюс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто з ТзОВ «Прем'єр плюс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 30 680 грн. 00 коп.

Стягнуто з ТзОВ «Прем'єр плюс» 3068 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ТзОВ «Прем'єр плюс».

В апеляційній скарзі покликається на необґрунтованість та незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позовна заява не підписана позивачем, так як він станом на день подання такої перебував за межами України, а саме у Республіці Польща. Крім цього вказує, що провадження у даній справі було відкрито з порушенням норм процесуального права, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ч.5 ст. 119 ЦПК України, зокрема позивачем не сплачено судовий збір при її поданні. Також посилається на те, що судом першої інстанції неправильно визначено розмір стягнутого з відповідача судового збору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.174-175 т.2), тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи, який згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на посаді торгового представника у відповідача ТзОВ «Премєр Плюс» з 01.03.2011р. та був звільнений з роботи з 31.07.2013р. на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року у справі № 464/12597/13 задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ТзОВ «Прем'єр плюс» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 30 044 грн. за період з І кварталу 2011р. по ІІ квартал 2013р. Вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року та звернуто до виконання.

З огляду на наведене судом в межах розгляду справи № 464/12597/13 встановлено, що розрахунок із позивачем при звільнені не був проведений і згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України вказана обставина не доказується при розгляді даної справи.

Із повідомлення Московського ВДВС Харківського МУЮ № 10-30/313/дв-1 від 16.11.2015р. вбачається, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року виконано 26 жовтня 2015 року шляхом виплати позивачу коштів у сумі 30 044 грн., тобто фактично розрахунок з позивачем було проведено лише 26 жовтня 2015 року.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що позивач звільнений з роботи за прогул, що свідчить про те, що в день звільнення він не працював, відтак, обов'язок здійснити з ним розрахунок виник у відповідача з наступного дня після подачі позивачем письмової вимоги про розрахунок, тобто, з 23.11.2013р., оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою провести розрахунок 22.11.2013р., про що свідчить його письмова заява скерована відповідачу та квитанція про оплату рекомендованого відправлення. Однак, розрахунок з позивачем не був проведений з вини відповідача, а тому відповідно до ст.117 КЗпП України, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з 23.11.2013р. по 30.09.2015р., тобто, у межах заявлених позовних вимог, що відповідає принципу дизпозитивності судочинства.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995р. № 100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи вказані роз'яснення середній заробіток позивача за період з 23.11.2013р. по 30.09.2015р. в межах заявлених ним позовних вимог, становить 29 530 грн. 14 коп. (463 (кількість робочих за вказаний період) х 63 грн. 78 коп. (середньоденна заробітна плата), при цьому середньоденна заробітна плата обчислена за останні два календарні місяці перед звільненням: травень 2013р. - 1180 грн. та червень 2013р. - 1180 грн., а усього 2360 грн., кількість робочих днів у травні та червні 2013р. складає 37, відповідно середньоденний заробіток становить 63 грн. 78 коп. (2360:37).

Відповідачем у справі вказаний розрахунок не оспорюється.

Враховуючи наведене, рішення суду слід змінити в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія суддів вважає, що позивачем не пропущено тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, оскільки рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012р. роз'яснено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався

Враховуючи те, що фактичний розрахунок з позивачем було проведено 26.10.2015р., саме з цього часу розпочинається перебіг тримісячного строку звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку, а позивач звернувся з позовом 10.09.2015р., тобто, ще до часу фактичного розрахунку, відповідно тримісячний строк не порушено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява подана та підписана не позивачем у справі не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами, позивач користується послугами адвоката Гаталяка М.Я., з яким він уклав договір про надання правової допомоги та який представляє інтереси позивача та користується всіма правами, які належать позивачу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, так як до неї не додано документ, що підтверджує сплату судового збору, оскільки згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати, тобто ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Проте колегія суддів вважає, що розмір стягнутого з відповідача в дохід держави судового збору визначено судом першої інстанції неправильно з огляду на таке.

Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакцій чинній на час звернення позивача до суду) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З врахуванням вищевказаного та того, що позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Плюс» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року змінити в частині розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку та в частині розміру стягнутого судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Плюс» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 29 530 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот тридцять) грн. 14 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр плюс» в дохід держави 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська