АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6375/16 Головуючий 1 інст. - Зелінський В.Г.
Справа № 623/1116/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Зазначив, що 02 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням продати квартиру. Вони визначили її вартість в розмірі 11500,00 доларів США, що дорівнювало на той час 130000,00 грн. Оскільки у ОСОБА_2 не було такої суми він поставив ряд умов, а саме: зробити йому відстрочку до 02 квітня 2015 року. На підтвердження його наміру купити квартиру він платить аванс в розмірі 30000,00 грн. та починає проживати в цій квартирі на правах орендаря з оплатою в рахунок вартості майбутньої угоди. ОСОБА_1 погодився на його умови та поставив свої умови, а саме, якщо курс долара до гривні буде змінюватися, то і сума грошових коштів також буде змінюватись.

Вказав, що в той же день ОСОБА_2 заплатив йому обумовлений аванс, а він написав відповідну розписку та віддав ключі від квартири. З 02 червня 2014 року відповідач користувався його квартирою, однак до 02 квітня 2015 року свої договірні зобов'язання не виконав, грошові кошти в повному обсязі не віддав, пропонував частками, на що він відмовився та запропонував йому звільнити квартиру.

Зазначив, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аванс в розмірі 30000,00 грн.

Вказав, що 02 квітня 2015 року він повідомив відповідача, що їхня угода купівлі-продажу квартири розірвана та він передає квартиру у власність іншій особі, щоб відповідач віддав ключі та звільнив її.

Зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача в телефонному режимі щодо звільнення квартири та віддати ключі від вхідних дверей, однак він не реагував.

20 квітня 2016 року в присутності свідків були зламані вхідні двері та новий власник увійшов до квартири.

Вважав, що оскільки угода купівлі-продажу квартири між ними не відбулась з вини відповідача і весь цей період він користувався його власністю на правах орендаря, то відповідач повинен відшкодувати вартість оренди житлового приміщення за період з червня 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 23626,22 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість користування його власністю за адресою: АДРЕСА_1 за період з 02 червня 2014 року по 23 квітня 2015 року в розмірі 23626,22 грн.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2016 року в позові ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що оскільки він отримав аванс за майбутню угоду купівлю-продаж цієї квартири, написав розписку в отриманні грошових коштів, впустив в квартиру та віддав ключі для проживання в ній, а ОСОБА_2 разом з сім'єю вселився в квартиру, проживав в ній, здійснював ремонт квартири за власні кошти, сплачував належні комунальні платежі, тому фактично сторони уклали договір оренди.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з того, що між сторонами відсутні договірні відносини.

Судом встановлено, що між сторонами існувала усна домовленість щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

02 червня 2014 року вони склали розписку, згідно якої ОСОБА_1 зобов'язався продати належну йому квартиру не пізніше 02 квітня 2015 року за 130000,00 грн. та отримав від ОСОБА_2 30000,00 грн. авансу, який рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року повернуто ОСОБА_1, оскільки договір купівлі-продажу сторони не уклали.

23 квітня 2015 року укладено договір дарування спірної квартири між ОСОБА_1 та з іншою особою ОСОБА_3

Із акта від 20 квітня 2016 року вбачається, що в спірній квартирі ОСОБА_2 не проживає та його особистих речей не виявлено.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пояснив, що з червня 2014 року по жовтень 2015 року ОСОБА_2 разом з сім'єю проживав в спірній квартирі. В жовтні 2015 року він залишив спірну квартиру та остаточно вивіз свої речі в грудні 2015 року.

Посилання ОСОБА_1 та його представника на те, що оскільки ОСОБА_1 отримав аванс за майбутню угоду купівлю-продаж цієї квартири, написав розписку в отриманні грошових коштів, впустив в квартиру та віддав ключі для проживання в ній, а ОСОБА_2 разом з сім'єю вселився в квартиру, проживав в ній, здійснював ремонт квартири за власні кошти, сплачував належні комунальні платежі, тому фактично сторони уклали договір оренди, є необґрунтованими.

Статтею 158 ЖК України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, будь - якого договору найму житла між сторонами не укладалося, договір найму житла у відповідному органі не реєструвався.

Зазначені посилання ОСОБА_1 та його представника стосуються умов майбутнього укладання договору купівлі-продажу, який був предметом розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру та за яким ухвалено судове рішення, яке є чинним.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову за безпідставністю.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії