У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року у всесвітній мережі Інтернет на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) на сторінці ОСОБА_2 за наступним посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2 і яку викладено у наступному фрагменті коментаря ОСОБА_2: "...років вісім тому назад це агентство отримало грант 50 тис. у.о. на "розвиток демократії" в Україні. На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство ОСОБА_1 Демократія в Україні теж зробила великий прорив, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми ОСОБА_1, ще й роль "інформаційно-аналітичного агентства".

Зобов'язано ОСОБА_2 не пізніше, ніж за тиждень від дня набрання рішення законної сили, опублікувати шляхом розміщення на час не менший ніж 4 місяці на власній сторінці в соціальній мережі на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) в режимі публічного перегляду наступний текст спростування:

"СПРОСТУВАННЯ. Рішенням Рівненського міського суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року у всесвітній мережі Інтернет на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) на сторінці на сторінці ОСОБА_2 і яку викладено у наступному фрагменті коментаря ОСОБА_2: "...років вісім тому назад це агентство отримало грант 50 тис. у.о. на "розвиток демократії" в Україні. На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство ОСОБА_1...Демократія в Україні теж зробила великий прорив, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми ОСОБА_1, ще й роль "інформаційно-аналітичного агентства".

Зобов'язано ОСОБА_2 не пізніше, ніж тиждень з моменту набрання чинності судового рішення по справі вилучити з власної сторінки в соціальній мережі веб-сайту FACEBOOK наступний фрагмент коментаря: "...років вісім тому назад це агентство отримало грант 50 тис. у.о. на "розвиток демократії" в Україні. На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство ОСОБА_1...Демократія в Україні теж зробила великий прорив, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми ОСОБА_1, ще й роль "інформаційно-аналітичного агентства".

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1653 грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення в частині відмови у задоволенні його вимог не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на законі.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що частина висловлювань відповідачки ОСОБА_2 є оціночними судженнями, а тому вони не підлягають судовому захисту, не відповідають обставинам справи, адже у суду були відсутні правові та фактичні підстави розцінювати поширені відповідачкою відомості як оціночні судження.

Судом першої інстанції не було враховано того, що оспорювані ним висловлювання можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані: він розкрадає кошти, виділені на боротьбу з корупцією; використовує кошти, виділені на боротьбу з корупцією на власні потреби; гриз нігті у суді; має покровителя в особі голови судової адміністрації, який допоміг йому виграти справу проти ОСОБА_2; брав участь у провокації, спрямованій проти відповідачки ОСОБА_2, яку замовив народний депутат ОСОБА_3; перебуває на утриманні у політиків та чиновників (ОСОБА_3 та ОСОБА_4); він та його дружина ОСОБА_5 пишуть статті, порушуючи при цьому українське законодавство; мають покровителя в судах.

Всупереч вимогам абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 суд першої інстанції, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, неправильно застосував норми ст. 30 Закону України "Про інформацію", внаслідок чого неправильно визначив характер висловлювань та встановив, що вони є оціночними судженнями.

Зазначає, що судом не було використано відповідну практику Європейського Суду з прав людини з приводу застосування ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зокрема практики ЄСПЛ у аспекті поширення оціночних суджень, відповідно до якої оціночні судження не підлягають доведенню, однак, не зважаючи на це, повинні мати достатню "фактичну базу" для їх підтвердження.

Відповідачка не надала суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження вказаних нею фактичних даних.

Крім того, наявні у справі письмові докази, а саме: заява відповідачки від 5.02.2016 року до начальника УМВС України в Рівненській області та відповідь на неї Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області, роздруківки про отримані грантові кошти організаціями ГО "Агентство журналістських розслідувань" та ГО "Рівненський прес-клуб" не підтверджують жодної із вищезазначених обставин та не налають жодної фактичної основи відповідачці для висловлювання спірних висловлювань.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про їх задоволення, а в решті рішення залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_2 також подала на рішення Рівненського міського суду від 30 червня 2016 року апеляційну скаргу, в якій покликається на незаконність рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог оцінено її коментар, як категоричний та викладений у формі факту про те, що сім'я ОСОБА_1 отримала 50 тис. у.о. грантових коштів і витратила їх на будівництво оселі в якій вони проживають.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки вказаний коментар стосується не позивача, а громадської організації "Агентство журналістських розслідувань", в ньому говориться про вимір в умовних одиницях, а тому це можуть бути як гривні, інша іноземна валюта так і речі.

Вважає, що не можна погодиться з оцінкою суду першої інстанції, щодо іншої частини поширеної нею інформації: "На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство ОСОБА_1...Демократія в Україні теж зробила величезний прорив, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми ОСОБА_1, ще й роль "інформаційно-аналітичного агентства", оскільки даний коментар не містить недостовірної інформації та не порушує особисті немайнові права Позивача, тобто не завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, оскільки не являється негативним.

Звертає увагу, що вона в своєму коментарі не говорить про те, що не було куплено офісних меблів, оргтехніки і т.д. і тим паче не говориться про те, що сім'я ОСОБА_1 витратила грантові кошти на свої потреби. Позивач самовільно та безпідставно протрактував дану інформацію, як звинувачення у нецільовому використанні коштів.

Крім того, позивачем не заперечується отримання ГО "Агентство журналістських розслідувань" грантів та, що його редакція використовує частину домоволодіння, що належить його дружині, та дійсно і офіс, і місце проживання позивача знаходяться за однієї адресою.

Доводить, що поширена і оскаржувана інформація була опублікована не на веб-сайті для загального доступу, а на її приватній сторінці у соціальній мережі Facebook, в якій вона ділиться своїми думками, поглядами та переконаннями із своїми друзями, та до якої необмежене коло осіб доступу не має.

З наведених підстав просить скасувати рішення Рівненського міського суду від 30 червня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що інформація відносно позивача та члена його сім'ї, викладена відповідачкою на своїй сторінці у соціальній мережі Facebook у фрагменті коментаря "…років вісім тому назад це агентство отримало грант 50 тис. у.о. на "розвиток демократії" в Україні. На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство ОСОБА_1 в Україні теж зробила великий прорив, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми ОСОБА_1, ще й роль "інформаційно-аналітичного агентства" є недостовірною та підлягає спростуванню.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною та спростування інформації, висловленої відповідачем, а саме: "…Але грантоїда ОСОБА_1 цей факт аніскільки не турбує…І все, що я писала про грантоїдську пресу це правда. Вони є сторожовими псами злочинної системи. Ця система дозволяє і їм розкрадати кошти, які виділені на боротьбу з корупцією, але списуються псевдо журналістами на власні потреби"; "..Колись так ще один чудо-журналіст ОСОБА_1 всі свої статті починав заголовком "ОСОБА_2 вимагає гроші у рівненських журналістів". І теж в суді)) А сам гриз нігті у тому ж суді, бо якби не покровитель-голова судової адміністрації - то прийшлося б віддавати ОСОБА_2 гроші за те, що по навиписував і натворив"; "Пости і раніше зникали з моєї сторінки. Тоді це було пов'язано з так званим журналістом ОСОБА_1, який приймав безпосередньо участь у брудній провокації проти мене і моїх друзів, яку замовив ОСОБА_3"; "...от сиділи собі "журналісти" на "довольствіі" у ОСОБА_3 і горя не знали, а тепер що ?? Жах))"; "Два підприємці ОСОБА_1 і ОСОБА_5 платять єдиний податок податковій службі і сплачують комунальні податки, як фізичні особи...Чому ці два підприємці вирішили, що вони можуть взяти якісь статейки, порушуючи про цьому українське законодавство? Або хто з відповідних служби зверне на це увагу, або я сама від імені ГО напишу відповідну заяву. Ці "шнирі" реально вже починають дратувати своєю нахабністю, безцеремонністю і злочинною брехнею. Якщо покровитель в судах - то це ще не значить, що управи нема."; "4 влада про суди...) Але ні слова про найбагатшого голову рівненської судової адміністрації) Що значить -домовленості. Якщо хтось буде судитися з ОСОБА_1 - даю наводку - треба спочатку поговорити з головою судової адміністрації. Бо може бути прокол. Судді у нас по-старинці "працюють" з правом телефонного дзвінка" суд прийшов до висновку, що вона є оціночними судженнями відповідача.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Разом з тим відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2006 року є керівником Рівненського агентства журналістських розслідувань, неодноразово вигравав гранти міжнародних фондів, відзначався у професійному середовищі за журналістські розслідування та публікації, не заперечує, що він в якійсь мірі є публічною особою.

Таким чином, позивач будучи публічною особою, свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян та повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб.

Враховуючи, що інформація, поширена ОСОБА_2, у визнанні недостовірною якої було відмовлено судом, містить роздуми, критичну оцінку певних фактів, які є вираженням її суб'єктивної думки і поглядів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що використані відповідачкою висловлювання, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки викладені не у стверджуючій формі, а як припущення, тому такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню на їх правдивість, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що оспорювані ним висловлювання відповідачки можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, а саме: він розкрадає кошти, виділені на боротьбу з корупцією; використовує кошти, виділені на боротьбу з корупцією на власні потреби; гриз нігті у суді; має покровителя в особі голови судової адміністрації, який допоміг йому виграти справу проти ОСОБА_2; брав участь у провокації, спрямованій проти відповідачки ОСОБА_2, яку замовив народний депутат ОСОБА_3; перебуває на утриманні у політиків та чиновників (ОСОБА_3 та ОСОБА_4); він та його дружина ОСОБА_5 пишуть статті, порушуючи при цьому українське законодавство; мають покровителя в судах, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на його власному трактуванні, поширеної ОСОБА_2, інформації.

Безпідставними є доводи позивача про те, що судом не було використано практику Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої оціночні судження повинні мати достатню "фактичну базу" для їх підтвердження, а відповідачкою не було надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних нею фактичних даних, так як рішення Європейського Суду з прав людини, на які покликається позивач у своїй апеляційній скарзі не містять висновків про необхідність доведення оціночних суджень.

Статтями 297, 299 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Зміст права на ділову репутацію полягає в можливості правомочної особи претендувати на те, щоб репутація про неї складалась на підставі достовірного сприйняття третіми особами її поведінки і щоб суспільна моральна оцінка відповідала дійсності виконуваних нею вимог закону, моралі, ділових звичаїв, ділової етики.

Відповідно до вимог частин третьої і четвертої статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідачів.

Судом встановлено, що інформація, поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 року у всесвітній мережі Інтернет на веб-сайті FACEBOOK (http://www.facebook.com/) на сторінці ОСОБА_2 за наступним посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно стосується позивача, а також зазначена інформація поширена в мережі Інтернет, тобто доведена до відома багатьох осіб.

Враховуючи вищезазначені положення норм матеріального права, суд першої інстанції вірно виходив із того, що інформація, викладена в статті, подана в формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання наступних мовних оборотів, застосованих у фрагменті коментаря "…років вісім тому назад це агентство отримало грант 50 тис. у.о. на "розвиток демократії" в Україні. На ці гроші, як мені розповіли журналісти (не рівненські), мав бути куплений офіс, офісні меблі, оргтехніка, найняті журналісти на роботу. В офіс, я так розумію, потрапити не просто, бо там живе сімейство ОСОБА_1 в Україні теж зробила великий прорив, у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 побудували собі хату, яка виконує помимо житлової проблеми ОСОБА_5, ще й роль "інформаційно-аналітичного агентства".

В цьому коментарі автор не використовує гіперболи, алегорії або сатиру, які зазвичай застосовуються при наданні критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи. Натомість, речення містять багато дієслів та стверджувальних висловів, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку його ділових та професійних якостей, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищезазначені фрагменти статті є негативною інформацією, яка подана у формі фактичних тверджень.

Доводи ОСОБА_2 про те, що судом помилково оцінено її коментар, як категоричний та викладений у формі факту про те, що сім'я ОСОБА_5 отримала 50 тис. у.о. грантових коштів і витратила їх на будівництво оселі в якій вони проживають, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачці було достеменно відомо, що ОСОБА_1 є керівником вказаної організації, та із змісту всього тексту інформації вбачається, що вона стосується саме позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про визнання позивачем, що офіс редакції Рівненського агентства журналістських розслідувань і його місце проживання знаходяться за однієї адресою не підтверджують поширену нею інформацію про те, що отримані від виграного гранту кошти сім'я ОСОБА_1 витратила на будівництво оселі в якій вони проживають.

Покликання ОСОБА_2 на те, що до її сторінки у соціальній мережі Facebook, на якій нею було розміщено інформацію, яку судом визнано недостовірною, має доступ обмежене коло осіб є безпідставними, оскільки поширенням інформації є доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Враховуючи викладене, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,315,317,319, 323-325 ЦПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Ковалевич С.П.