АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1147/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,5 Синиця Л. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В., Трюхана Г. М.
при секретаріНаконечній М. М. Колесник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності, визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог вказувала про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її колишній чоловік ОСОБА_10, після чого відкрилася спадщина на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Вона не являється спадкоємцем, оскільки на момент смерті спадкодавця, уже не перебувала з ним у шлюбі.

У березні 2015 року мати спадкодавця ОСОБА_8 та спільна із покійним донька ОСОБА_9 звернулись до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування, через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Оскільки мати та донька спадкодавця звернулися до суду з позовом про визнання права власності на весь будинок, то в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено її, тому з цього часу вона дізналася, що її право оспорюється відповідачами.

Вважає, що спірний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому вона має право на його ? частину.

За рішенням виконкому В'язівської сільської ради народних депутатів від 16.01.1990 року «Про перебудову старого непридатного для проживання індивідуального жилого будинку», за час шлюбу з колишнім чоловіком, було побудовано новий будинок за адресою АДРЕСА_1. Оскільки будинок було фактично створено за час шлюбу, вважає, що є необхідність у визнанні його об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визначенні її частки у спільно набутому за час шлюбу майні.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 9 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_7 не погоджуючись з рішенням суду, оскаржила його в апеляційному порядку, та посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в позові ОСОБА_7, суд виходив із того, що підстав вважати, що майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1, який обліковується, станом на 2015 рік, та належав померлому ОСОБА_10, був, на час виникнення спірних правовідносин об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 - позивача у справі, та ОСОБА_10 - немає.

Однак, колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками.

Так, встановлено і не заперечується сторонами, що до березня 1998 року ОСОБА_10 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі. 25.03.1998 року в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис № 166 про розірвання шлюбу. (а.с. 11)

29.07.2004 року, ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та змінила прізвище з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7», що підтверджується свідоцтвом про одруження, НОМЕР_1, актовий запис № 826 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 7 травня 2014 року. (а.с. 15)

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина, в тому числі, на домоволодіння по АДРЕСА_1, та на яке в рівних частках, по 1/2 частині, претендують спадкоємці за законом, відповідачі у справі: ОСОБА_8 - мати спадкодавця; ОСОБА_9 - спільна з позивачем донька.

Постановою державного нотаріуса Бідної М.О. від 28 січня 2015 року громадянці ОСОБА_8 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок (а.с. 9) та у зв'язку з чим, ОСОБА_8 у березні 2015 року, звернулась до суду із позовом про визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Позивач вважає, що ? частина спірного будинку належить їй, як майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

За рішенням виконкому В'язівської сільської ради народних депутатів від 16 січня 1990 року «Про перебудову старого, непридатного для проживання індивідуального жилого будинку», за час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_10 побудовано будинок за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 25)

Згідно технічного паспорту роком побудови будинку значиться 1990 рік. Вказаний факт не заперечується сторонами, а відтак, в силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Крім того, згідно наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2001 року, яким затверджено Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, спірний будинок не вважається самочинним.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС України).

Відповідно до ч. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства , що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно побудували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ навіть незакінченого будівництвом будинку, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

В даному випадку спірний будинок завершений будівництвом, що підтверджується технічним паспортом та не заперечується відповідачами.

За життя ОСОБА_10 визнавав право позивачки, що будинок по АДРЕСА_1 є їхньою спільною сумісною власністю.

Наданими та дослідженими в ході апеляційного розгляду доказами, колегією суддів достеменно встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки в якому не визначались, а відтак є підстави вважати, що ОСОБА_7 в силу закону належить ? частина вказаного будинку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Понесені позивачкою судові витрати при подачі позовної заяви та апеляційної скарги за сплату судового збору підлягають стягненню з відповідачів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 9 лютого 2016 року у даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку задовольнити.

Визнати будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_7 право власності на ? частину будинку по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 судові витрати по 1316 грн. 33 коп. з кожної.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :