Справа № 545/3452/16-ц
Провадження № 2-о/545/188/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Цибізової С.А.

при секретарі Блажієвська К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Полтавський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про встановлення факту смерті,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт смерті його матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 19.02.2016 року в м. Ровеньки Луганської області. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що його мати ОСОБА_3 померла 18.02.2016 року на тимчасово окупованій території Луганської області, про що було видано свідоцтво про смерть серії І-ВВ №003896 від 19.02.2016 р., видане Відділом запису актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої Луганської Народної Республіки. Заявникові було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті його матері, оскільки остання померла на території, що є тимчасово окупованою територією, а тому видані документи на вказаній території не створюють правових наслідків. Встановлення факту необхідно заявнику для настання правових наслідків повязаниї зі смертю матері, серед яких є вступ у спадщину.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, просив розгляд справи проводити без його участі, заяву та надані суду раніше покази підтримав.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з"явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі при вирішенні заяви поклався на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до п.8 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що заявник є сином ОСОБА_3, померлої 19.02.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.03.1955 року.

Враховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1276-р. Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення фактів народження та смерті.

Так , відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Ровеньки відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно п.13.Постанови пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

28.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть ОСОБА_3, однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Заявник, будучі допитаним в судовому засіданні у якості свідка в порядку ст.184 ЦПК України, повідомив суду, що коли йому стало відомо про погіршення самопочуття пристарілої матері ОСОБА_3, він 18.02.2016 року прибув за її місцем мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_2, де остання того ж дня померла та була похована на міському цвинтарі 20.02.2016 року. Усіма документами займався брат заявника, який прожиаває у м.Ровеньки на тимчасово окупований території, на підтвердження смерті матері було видано свідоцтво про смерть, яке не приймається державними органами України, інші документи були надані братом в органи ЛНР для видачі свідоцтва про смерть, а тому заявник не має можливості їх надати.

Окрім того, заявник надав суду "прейскурант цін на ритуальні послуги ЧП ОСОБА_4А"., довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, де зазначено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала м. Ровеньки, луганська обл., вул. Лермонтова 58, а також свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території України.

Судом встановлено, що на підтвердження факту смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, заявником надано "свідоцтво про смерть серії І-ВВ №003896 від 19.02.2016 р., видане Відділом запису актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки".

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, зокрема, у рішеннях проти Турції ( «Cyprus v. Turkey» 10.05.2001), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia» 23.02.2016), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при

будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи викладене, спираючись на вказані рішення ЄСПЛ, та з урахуванням принципів висловлених у консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Про юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» суд приймає до уваги в якості доказу, як виняток, свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження а саме свідоцтво про смерть ОСОБА_5 І-ВВ №003896 від 19.02.2016 р., видане Відділом запису актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, та вважає у сукупності з іншими доказами підтвердженим факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 19.02.2016 року в м. Ровеньки Луганської області. У позасудовому порядку встановити факт смерті матері заявника не має можливості, проте встановлення данного факту має для заявника юридичне значення, так як від цього залежить виникнення, зміна або припинення його особистих майнових прав, зокрема право на спадщину. На підставі викладеного,суд приходить до висновку, про можливість задоволення заяви та встановлення вказаного факту. Керуючись ст.ст. 257-259 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Полтавський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 18.02.2016 року в м. Ровеньки Луганської області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд Полтавської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_6