АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-9721 Головуючий у 1-й інстанції - Шевчук О.П.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

НевідомоїТ.О.

секретар Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року до суду звернулась ОСОБА_4 з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 3 липня 2013 року ОСОБА_3 складена розписка, відповідно якої він позичив у ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 7900 доларів США строком на 1 місяць та зобов'язався повернути позику до 4 серпня 2013 року включно.

Прийняті на себе зобов'язання відповідач не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Позивач, як дружина померлого та їх малолітня дитина є єдиними спадкоємцями майна, спадщина на яке відкрилась після смерті чоловіка.

Посилаючись на викладене та зазначаючи, що на час звернення до суду з позовом еквівалент суми бору в гривнях становить 167 364 грн. 66 коп., ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість у вищезазначеному розмірі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 3 липня 2013 року в розмірі 167 364 грн. 66 коп. та судові витрати в розмірі 1 373 грн. 64 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 100-104).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: відповідача та його представника, ОСОБА_6, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника позивача, ОСОБА_7, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

3 липня 2013 року ОСОБА_3 написав розписку, відповідно якої він отримав в борг строком на 1 місяць 7 900 доларів США та зобов'язався повернути зазначену суму до 4 серпня 2013 року (а.с.7).

Розписка не містить зазначення позикодавця.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.11).

Позивач у справі - ОСОБА_4 з 16 січня 2008 року до часу смерті ОСОБА_5 перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі (а.с.12).

Від шлюбу в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилась дочка - ОСОБА_8 (а.с.13).

З довідки Згурівської районної державної нотаріальної контори вбачається, що позивач в своїх інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_8, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка та інших спадкоємців майна не має (а.с.14).

За встановлених обставин районний суд, виходячи з того, що ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 набула право вимоги за договором позики від 3 липня 2013 року, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, а саме - розписки від 3 липня 2013 року, у сукупності з показаннями свідків, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_4 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.95-97).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_3 та його представник, ОСОБА_6, також не навели таких обставин.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що районний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела, що грошові кошти у сумі 7900 доларів США ОСОБА_3 взяв у борг у її померлого чоловіка.

На думку відповідача, надана суду розписка від 3 липня 2013 року не містить мети використання коштів, прізвища, ім'я, по-батькові позикодавця та його ідентифікуючих даних, а тому не може бути доказом, що підтверджує факт укладення договору позики. Зазначає, що у позивача відсутній оригінал розписки.

Крім того, ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_4 не довела, що вона є спадкоємцем ОСОБА_5 та має право вимоги до відповідача за спірним договором позики.

Указані доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15.

Крім того, у справі №6-1967цс15 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов'язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

В даному конкретному випадку розписка від 3 липня 2013 року - борговий документ, виданий ОСОБА_3 на підтвердження прийняття зобов'язання за договором позики та наявний у дружини померлого позикодавця, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.

При цьому, розписка від 3 липня 2013 року містить умови отримання ОСОБА_3 в борг грошей із зобов'язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника

Твердження відповідача про, те що розписка не містить мети використання коштів, прізвища, ім'я, по-батькові позикодавця та його ідентифікуючих даних, є необґрунтованими, оскільки цивільним законодавством не встановлено спеціальних вимог до змісту договору позики (розписки).

Наявна в матеріалах справи копія розписки від 3 липня 2013 року відповідає оригіналу, що засвідчено головуючим суддею суду першої інстанції (а.с.7). Оригінал розписки представник позивача пред'явив також суду апеляційної інстанції, що спростовує доводи відповідача про відсутність у позивача оригіналу розписки.

Крім того, як вірно встановлено районним судом, ОСОБА_4 з 16 січня 2008 року до часу смерті ОСОБА_5 перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зобов'язання за договором позики не припиняються внаслідок смерті позикодавця, оскільки не є нерозривно пов'язаним з його особою (ст.608, 1219 ЦК України).

З довідки Згурівської районної державної нотаріальної контори вбачається, що позивач в своїх інтересах та як законний представник малолітньої ОСОБА_8, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті чоловіка та інших спадкоємців майна не має (а.с.14).

Згідно з ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

За правилом ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за спірним договором позики, як спадкоємця померлого позикодавця ОСОБА_5, є законними та обґрунтованими.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

Т.О. Невідома