Справа № 344/7170/15-ц
Провадження № 2/344/1195/16
У Х В А Л А

09 березня 2016 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши мирову угоду в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення дійсним, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

в судовому засіданні позивач подав клопотання про затвердження мирової угоди між сторонами, відповідно до умов якої позивач передав у власність відповідача нежитлове приміщення торгового залу площею 100,9 кв.м. по вул. Довженка, 21 б в с. Крихівці Івано-Франківської області, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 333900 гривень. Тому сторони просили суд затвердити мирову угоду.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на вказану нерухому річ.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди. Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обовязки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обовязків для сторін.

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону, не порушують права третіх осіб.

Так посвідчення речових прав на об`єкт нерухомого майна відповідно до положень Закону України «Про нотаріат» здійснюється нотаріусами України.

Затвердженням мирової угоди замість нотаріуса сторони просять посвідчити відповідний правочин, а не вирішити спір щодо визнання правочину дійсним.

В тексті мирової угоди не зазначено будь-яких положень щодо домовленості сторін про припинення прав вимоги позивача до відповідача, крім покладення судових витрат на сторону, яка їх здійснила.

Так само у тексті мирової угоди зазначено, що вона є правовстановлюючим документом, однак мирова угода в цивільному процесі не є правовстановлюючим документом.

Однак відповідно до 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин.

Отже суд вирішує спір в тому числі у спосіб визнання умов мирової угоди, а не є органом який підміняє інші органи у реалізації їх прав.

Крім цього необхідно особливо відзначити, що усі три примірники мирової угоди, наданої позивачем в судовому засіданні не підписані будь-якою зі сторін такої угоди, ні позивачем, ні відповідачем.

Тому сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства, а мирова угода є різновидом припинення спору в межах предмету спору, який визначений в позові.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обовязки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі, або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду не надано жодного доказу того, що відповідач є власником спірного об`єкта цивільних прав і взагалі може ним розпоряджатись, а також того, що він є одноосібним власником речі, щодо спірного об`єкта не існує прав третіх осіб.

Суду не надано доказу того, що мирова угода не порушує права третіх осіб, прав кредиторів відповідача, інших співвласників.

При цьому відповідно до Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень сторони не надали суду доказу того, що спірна річ не є предметом будь-якого обтяження.

Сторони не надали суду доказів того, що вказаною мировою угодою вони не мають наміру вивести з-під обтяження та заборони відчуження майно відповідача.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України вказано, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За положеннями ч. 5 ст. 175 ЦПК України якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним у задоволенні вищевказаної заяви щодо затвердження мирової угоди відмовити.

Керуючись ст. 175 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у визнанні мирової угоди відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Головуючий суддя С.О. Бородовський