Справа №592/9513/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Труханова Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/481/16 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

02 жовтня 2015 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 в якій крім них зареєстрований і відповідач. В зв'язку з тим, що ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживає більше року, втратив до неї інтерес, забрав особисті речі, не здійснює оплату комунальних послуг, просили визнати його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням -квартирою АДРЕСА_1

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції не повністю з'ясовані обставини виконання рішення суду про вселення ОСОБА_3, які свідчать про те, що відповідача не допускають до жилого приміщення. Крім того, у період часу з січня 2014 року по вересень 2015 року відповідач постійно виїжджав на роботу за межі України, тому був відсутній за місцем постійного проживання з поважних причин.

До апеляційної скарги на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року також включені заперечення на увалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року про відмову в залученні до участі у справі в якості третьої особи старшого державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ Товарніченко Є.В., яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Представник відповідача вважає, що відмовивши в задоволенні клопотання, суд порушив право відповідача на забезпечення доказів, а саме - витребування доказів з відділу ДВС Сумського МУЮ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_9, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 червня 2001 року, виданого ДП «Побуттехсервіс», позивачам на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

12 березня 2003 року у цій квартирі був зареєстрований ОСОБА_3, як член сім'ї (чоловік) власника (а.с. 10, 82а).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 березня 2013 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 16-17).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач без поважних причин не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 понад один рік.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2002 року. 28 грудня 2012 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 16-17).

Відповідно до довідки КП «Сумижитло» СМР від 15 листопада 2012 року № 2059, ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1, як колишній чоловік ОСОБА_5 (а.с. 10).

У 2013 році ОСОБА_3 звертався до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом про вселення у квартиру АДРЕСА_1 і рішенням цього суду від 03 вересня 2013 року його було вселено до спірної квартири (а.с. 18).

Постановою державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ від 07 листопада 2013 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про вселення ОСОБА_3 у квартиру закінчено (а.с. 20).

Проте, під час примусового виконання рішення суду про вселення ОСОБА_3, ОСОБА_5 відмовилась передати йому ключі від вхідних дверей, що підтверджується актом державного виконавця відділу ДВС Сумського МУЮ від 06 листопада 2013 року (а.с. 122).

28 листопада 2014 року, 25 грудня 2014 року та 29 вересня 2015 року ОСОБА_3 намагався, але не міг потрапити до спірного жилого приміщення через те, що йому не відчинили двері. Зазначені обставини зафіксовані актами, складеними ОСОБА_3 за участю сусідів ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с. 98, 190).

Також вбачається, що ОСОБА_3 періодично виїжджав за межі України до Російської Федерації, що підтверджується копіями квитків на потяг та відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон. Зокрема, відповідач виїжджав до Москви 09 січня 2014 року, 20 лютого 2014 року, 26 квітня 2014 року, 30 липня 2014 року. Крім того, ОСОБА_3 перебував в РФ з 01 квітня 2015 року по 02 червня 2015 року, з 07 червня 2015 року по 30 липня 2015 року, з 04 серпня 2015 року по 20 вересня 2015 року (а.с. 96-97, 124).

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що відповідач був відсутній за місцем постійного проживання та реєстрації понад один рік у зв'язку з тим, що з боку позивачів йому чинилися перешкоди у користуванні спірним житлом та у зв'язку з тимчасовим виїздом до РФ.

Крім того, судом не враховано і те, що 26 жовтня 2015 року, тобто в процесі вирішення спору щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, ОСОБА_3 звернувся до ДВС Сумського МУЮ із заявою про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2013 року про вселення до квартири (а.с. 99).

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідач, який набув право користування спірною квартирою в установленому законом порядку, не втратив інтерес до спірного житла і був відсутній за місцем свого постійного проживання понад один рік з поважних причин.

Необхідно також зазначити, що 21 січня 2016 року старшим державним виконавцем Ковпаківського відділу ДВС Сумського міського управління юстиції Самбур О.О. відновлено виконавче провадження щодо його примусового вселення до квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2013 року (а.с. 150).

За інформацією державного виконавця Ковпаківського ВДВС Сумського МУЮ Слесарєвої О.В. від 17 березня 2016 року, вселення ОСОБА_3 до спірної квартири призначене на 14 квітня 2016 року ( а.с. 198).

Отже, на даний час триває виконання рішення суду про вселення відповідача до спірної квартири. За таких обставин, висновок місцевого суду про те, що останній втратив право на користування цим жилим приміщенням, є передчасним.

Статтями 10-11 та 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що всупереч вищезазначеним приписам ЦПК України, позивачі не надали та по справі не зібрано доказів того, що відповідач був відсутній за місцем постійного проживання без поважних причин понад один рік.

Посилання у позовній заяві на те, що відповідач не здійснює оплату комунальних послуг, не є передбаченою ч. 2 ст. 405 ЦК України підставою для визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Крім того, слід зазначити, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції помилкового застосував до спірних правовідносин норми ст. 72 ЖК України та роз'яснення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», які не підлягають застосуванню стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним.

Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом регулюється нормами, передбаченими главою 32 ЦК України, зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України, і не може регулюватися нормами ЖК України. Відповідні роз'яснення містяться в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин і норми ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо обов'язку осіб, які перебувають в Україні на законних підставах, протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову позивачам у задоволенні позову.

До апеляційної скарги на рішення суду представником позивача включені заперечення на увалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року про відмову в залученні до участі у справі в якості третьої особи старшого державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ Товарніченко Є.В., яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Колегія суддів вважає ці заперечення безпідставними, а ухвалу суду такою, що постановлена з додержанням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відмовляючи в залученні до участі в справі в якості третьої особи старшого державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ Товарніченко Є.В., суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що судове рішення у справі про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, не може вплинути на права і обов'язки державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовивши в задоволенні зазначеного клопотання, суд порушив право відповідача на забезпечення доказів, є безпідставними, оскільки таке право мало бути реалізовано, відповідно до вимог ст. 135 ЦПК України, у разі заявлення відповідачем або його представником відповідного клопотання в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України належить стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 компенсацію судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, по 178 грн. 64 коп. з кожного (535,92 грн. : 3 ).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в дольовому порядку на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 535 грн. 92 коп., по 178 грн. 64 коп. з кожного.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -