Справа №442/2947/16-ц
Провадження №2/442/1139/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді : Гарасимків Л.І.

при секретарі : Петрів В.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_4 про визнання права власності та зняття арешту,-

Встановив :

ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_4 про визнання права власності та зняття арешту.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.01.2014 року уклав договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, технічний НОМЕР_3, виданий 16.03.2010 року Дрогобицьким ВРЕВ ОСОБА_5 у Львівській області, з ОСОБА_6, який діяв по довіреності в інтересах власника автомобіля ОСОБА_3 на виконання цього договору 13.01.2014 року було укладено акт прийому-передачі автомобіля, крім того ОСОБА_7 написав розписку про тримання грошей за проданий автомобіль. Вважає, що відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, з часу передачі вказаного автомобіля у нього виникло право власності. Стаття 657 ЦК України не передбачає обов»язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, а тому положення ч.3 ст. 334 ЦК України до спірних відносин не застосовуються. Також право власності на автомобіль не підлягає державній реєстрації. Незважаючи на те, що був власником зазначеного автомобіля з часу укладення договору купівлі-продажу і акту прийому-передачі, 14.11.2015 року він був вилучений працівниками Державтоінспекції. Для того, щоб довести своє право на автомобіль, звернувся до Трускавецького міського суду з відповідними позовом та рішення суду від 16.02.2016 року за ним було визнано право власності на даний автомобіль. З цим рішенням звернувся до Відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ. Проте, листом від 14.03.2016 року його повідомлено, що на автомобіль марки ВАЗ 210994-20 накладено постановою державного виконавця ( ВП № 46941065) арешт та заборону його відчуження. 21.02.2016 року виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження № 50258427. У знятті арешту цим листом було відмовлено у зв»язку з тим, що рішенням суду арешт не знятий, а тільки визнано на нього право власності. Зазначає, що навіть якби не отримав права власності на автомобіль згідно купівлі-продажу, то у будь-якому випадку отримав на підставі ст. 330 ЦК України як добросовісний набувач. Пояснює, що суб»єктивний склад відповідачів зазначених у заяві є інший ніж у справі Трускавецького міського суду, не є перешкодою для звернення з даним позовом до Дрогобицького міськрайонного суду. Відтак, просить позовні вимоги задоволити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_8 підтримав позовні вимоги просить їх задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився не повідомивши про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при обмежитися доказами, наданими позивачем.

Третї особи не зявивилися у судове засідання не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково, з наступних міркувань міркувань.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від підставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди.

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 -321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі

інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Предметом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності.

Передумовою для застосування ст. 392 Цивільного Кодексу України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Зокрема, позов про визнання права власності у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншої особою.

Слід зазначити, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 16.02.2016 року за ОСОБА_2 визнано право власності на автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2. Рішення набрало законної сили 29.02.2016 року.

Відтак, вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на автомобіль НОМЕР_4, є недоцільними, оскільки належність позивачу спірного майна підтверджено рішенням суду,яке набрало законної сили.

Що стосується вимог про зняття арешту з майна, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно копії листа ВДВС Дрогобицького МРУЮ № 09-08/В -7/1470 від 14.03.2016 року, адресованого ОСОБА_1 на його заяву від 10.03.2016 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівський області ОСОБА_9 повідомлено, що 22.06.2015 року винесено постанову про арешт майна, зокрема автомобіля НОМЕР_4, що належить боржнику ОСОБА_3 та заборону на його віжчуження та постанову про оголошення розшуку майна боржника ОСОБА_3, які скеровано сторонам до виконання та до відома. 09.07.2015 року повторно винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 50258427. 02.03.2016 року у ВДВС Дрогобицького МРУЮ надійшло рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 16.02.2016 року, однак арешти накладені на ВАЗ 210994-20, р.н. НОМЕР_2 постановами державного виконавця не скасовані, а тому арешт на вказаний автомобіль не знятий.

Згідно ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що власником автомобіля НОМЕР_4, на який накладено арешт постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області від 22.06.2015 року, 09.07.2016 року по виконавчому листі за № 2-2546/11/ виданого 16.03.2015 року є позивач ОСОБА_1, що підтверджується рішенням Трускавецького суду Львівської області від 16.02.2016 року, який не є боржником у вищевказаних виконавчих провадженнях та відносно нього немає боргових зобов»язань, тому суд вважає, що у даному випадку порушується його право користування та розпоряджання вищевказаним майном, у зв»язку з чим, заявлені ним позовні вимоги в частині зняття арешту з автомобіля підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319-321, 328, 391, 392 ЦК України, суд ,-

Вирішив:

Позов задоволити частково.

Зняти арешт з автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, накладений при здійсненні виконавчих дій Відділом державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області (виконавче провадження № 50258427).

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Л.І. Гарасимків