ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1115/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі: секретаря Горбань С.І., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 р. публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (надалі - ПАТ "Дельта Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 307968,03 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. 5 травня 2006 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (надалі - ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 110/ПВ-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 57000 доларів США під 12% річних на строк по 4 травня 2016 р. У забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором з відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки № 110/ПОР/2-06, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за невиконання позичальником усіх його зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 30 червня 2010 р. до ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги за укладеним з ОСОБА_5 кредитним договором.

ОСОБА_5 умови кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 р. утворилась заборгованість по тілу кредиту в сумі 259789,28 грн., заборгованість по процентам в сумі 34703,30 грн. та заборгованість по комісії за ведення кредиту в сумі 13475,45 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав пославшись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав заявивши про застосування позовної давності та пославшись на відсутність у позивача права на звернення до суду з позовом до поручителя, недоведеність обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, і сплив шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя.

За міркуванням представника відповідача позивач не вправі був подавати позов до поручителя, оскільки вимогу про дострокове повернення кредиту було надіслано 28 серпня 2015 р., і в той же день було подано позовну заяву, а отже позивач порушив приписи ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того позивачем не доведено, що вказану вимогу відповідач отримав. Також позивачем не доведено належними і допустимими доказами розмір заборгованості позичальника за кредитним договором, оскільки позовна заява і розрахунок заборгованості кардинально різняться, розрахунок виконано не на ту дату, на яку заявлено вимоги, в розрахунку наявна пеня, вимог про стягнення якої не заявлено, а також не доведено правомірність застосування процентної ставки 12% річних. Вказав, що оскільки умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, а позичальник не повертає кредит з 11 червня 2014 р., саме з цієї дати банк набув права вимагати повернення всієї суми кредиту, а відтак мав право пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців.

Третя особа ОСОБА_5 про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання. Проте в судове засідання він не з'явився, письмових пояснень на позов не надав. Враховуючи, що нез'явлення третьої особи не перешкоджає встановленню фактичних обставин, суд вважав за можливе розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

5 травня 2006 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (банком) та ОСОБА_5 (позичальником) укладено кредитний договір № 110/ПВ-06, предметом якого є надання банком позичальнику кредиту в іноземній валюті в розмірі 57000 доларів США зі строком кредитування до 4 травня 2016 р. (а.с. 4-8).

Згідно з умовами, визначеними у пунктах 1.5., 1.6., 1.7. кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою 10,75% річних, комісію за надання кредиту в розмірі 1% від суми кредиту, комісію за управління кредитом в розмірі 0,1% від суми кредиту та комісію за видачу готівкових коштів в розмірі 0,3% від суми кредиту.

Відповідно до пунктів 4.3.3., 6.1. договору банк має право переглянути умови кредитування, в тому числі процентну ставку та комісії, про що повідомляє позичальника в письмовій формі за 10 календарних днів до введення в дію зазначених змін.

Сторони договору погодили, що погашення кредиту буде здійснюватися позичальником щомісячно, по 10 число, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, частками у розмірі не менше 475 доларів США (п. 2.4. договору).

Відповідно до умов, визначених у пунктах 2.6., 2.7., 2.8. кредитного договору, проценти за користування кредитом та комісія за управління кредитом нараховуються у валюті кредиту і сплачуються по 10 число кожного наступного місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів та комісії.

Виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою.

Так, 5 травня 2006 р. між ТОВ «Український промисловий банк» (кредитором), ОСОБА_4 (поручителем) та ОСОБА_5 (боржником) було укладено договір поруки № 110/ПОР/2-06 (а.с. 9), відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а.с. 9).

Пунктом 10 договору поруки визначено, що він діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником та поручителем.

13 червня 2010 р. ПАТ "Дельта Банк", ТОВ «Український промисловий банк» та Національний Банк України уклали тристоронній договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку (а.с. 21-26).

На підставі вищевказаного договору та у відповідності з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України ПАТ "Дельта Банк" набув права кредитора у зобов'язаннях, що виникли з кредитного договору та договору поруки, укладеними між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Судом встановлено, що по травень 2014 р. включно позичальник ОСОБА_5 належним чином виконував зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів та комісій, а з червня 2014 р. будь-які сплати за кредитним договором припинив.

Листами від 26 серпня 2015 р. позивач повідомив позичальника та поручителя про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором, заявивши вимогу про її сплату (а.с. 15, 16. 17-20), а 31 серпня 2015 р. подав позов до поручителя про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимога позивача про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтується на положеннях пунктів 4.3.4., 6.2. кредитного договору, відповідно до яких невиконання або неналежне виконання позичальником та/або його поручителями умов договору надає банку право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів.

Умова договору про право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту узгоджується з приписом ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

З огляду на діючий у цивільному праві принцип диспозитивності особа вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права, а відтак не заявлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у позасудовому порядку не позбавляє його права на звернення з відповідним позовом до суду.

Підсумовуючи викладене та враховуючи, що з моменту подачі позову пройшло понад 6 місяців, протягом яких поручитель ОСОБА_4 мав можливість добровільно виконати вимоги позивача так, як це передбачено п. 4 договору поруки, доводи представника відповідача щодо відсутності у позивача права на судовий позов суд вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі.

Даючи оцінку доводам представника відповідача про сплив шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, суд керується положеннями ст. 559 ЦК України, яка встановлює спеціальні підстави для припинення договору поруки. За приписом ч. 4 цієї статті порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Враховуючи, що укладений з ОСОБА_5 кредитний договір діє до 4 травня 2016 р., строк виконання основного зобов'язання позивач не змінював і пред'явив вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором одразу до суду, порука не припинилася, не сплили також і строки позовної давності як за кредитним договором, так і за договором поруки.

З огляду на зміст рішень Верховного Суду України, на які послався представник відповідача, правідносини, що були предметом дослідження вищої судової інстанції, не є подібними до досліджуваних правовідносин, а тому висловлена у них правова позиція не може бути застосована у цій справі.

Відповідно до ст. 1054, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписом ч. 2 ст. 1050 цього Кодексу прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів.

За загальними правилами, встановленими ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з умовами, визначеними у пункті 3. договору поруки, поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

Ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором позивач додав до позовної заяви довідку, згідно якої загальний розмір заборгованості станом на 28 липня 2015 р. становить 13348,24 долари США, що з урахуванням курсу НБУ (2206,2278 грн. за 100 доларів США) складає 294492,58 грн., в тому числі: тіло кредиту - 11775,27 доларів США, що в еквіваленті складає 259789,28 грн.; відсотки - 1572,97 доларів США, що в еквіваленті складає 34703,30 грн.; комісія - 0; пеня -13475,45 грн. (а.с. 14).

Водночас позов заявлено на 307968,03 грн., що включає: заборгованість по тілу кредиту - 259789,28 грн.; заборгованість по процентам - 34703,30 грн.; заборгованість по комісії за ведення кредиту - 13475,45 грн.

В судовому засіданні представником позивача надано розрахунок заборгованості, виконаний станом на 3 березня 2016 р., згідно якого загальний розмір заборгованості становить 518715,88 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 315703,96 грн.; заборгованість по процентам - 62519,75 грн.; заборгованість по комісіям - 24152,71 грн.; пеня - 109826,76 грн.; 3% річних від суми простроченого тіла - 4947,61 грн.; 3% річних від суми простроченого тіла - 1565,09 грн., що не збігається із заявленими вимогами.

Отже не дивлячись на те, що суд неодноразово відкладав розгляд справи та пропонував представникам позивача надати детальний розрахунок заборгованості відповідача, розрахунку, на підставі якого суд міг би встановити дійсний розмір заборгованості та його складові, не надано.

Суд не має можливості самостійно обрахувати розмір заборгованості, оскільки це потребує спеціальних знань у галузі банківської справи, а від проведення бухгалтерської експертизи сторони відмовилися.

За приписами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У цій справі тягар доказування розміру заборгованості покладається виключно на позивача, оскільки відповідач є поручителем і не має інформації про здійснені позичальником платежі.

Не доведення позивачем розміру заборгованості за кредитним договором унеможливлює ухвалення рішення про її примусове стягнення, що є підставою для відмови у позові за недоведеністю вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: