АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/221/16 Справа № 401/1139/12 Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В.В. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Надра» звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.12.2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № 8/2007/980-Л/8587-ПП, згідно умов якого відповідачу наданий кредит у розмірі 30000 грн. зі сплатою 2,7% на місяць з терміном повернення до 17.12.2010 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань утворилася заборгованість, яку просив стягнути банк.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2012 року позовні вимоги задоволені: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-Л/8587-ПП від 21.12.2007 року в сумі 46052 грн. 17коп., яка складається з 23774.87 грн. - заборгованість по кредиту; 15156.81 грн - заборгованість по відсоткам, 6760.49 грн. - заборгованість по пені; 360.00 грн - заборгованість по штрафам. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ „Надра", та відповідачем було укладено кредитний договір № 8/2007/980-К/8587-ПП, за умовами якого позивач надав, а ОСОБА_4 отримав у кредит грошові кошти в сумі 30000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,7% на місяць, з кінцевим терміном повернення кредиту - 17.12.2010 року. Відповідач кредитні кошти за умовами договору отримав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не виконав умов договору щодо повного та своєчасного повернення кредитних коштів позивачу, у зв'язку з чим станом на 31.12.2010 року виникла заборгованість у сумі 46052.17грн., яка складається з: 23774.87грн. - заборгованість по кредиту; 15156.81 грн. - заборгованість по відсоткам, 6760.49 грн. - заборгованість по пені; 360.00 грн - заборгованість по штрафам.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 526, 598, 599, 600, 601, 604 - 609, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про порушення відповідачем кредитних зобов'язань, тому стягнув заборгованість за кредитним договором на користь позивача.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що банк видав кредит під інші відсотки ніж передбачено кредитним договором, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, відповідно до розрахунків барку заборгованості за вказаним кредитним договором, банк нарахував заборгованість згідно кредитного договору в розмірі 2,7% на місяць, що за рік складає 32,4 % /а.с. 11, 123/.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що розрахунок заборгованості за кредитним договором є недостовірним, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки розрахунок, який є в матеріалах справи та наданий апеляційному суду, містить нарахування заборгованості та суми сплачені відповідачем в погашення заборгованості /а.с. 10-11, 123-127/.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України, відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом, суду не надано.

Наданий відповідачем свій розрахунок, не може бути прийнятий до уваги, оскільки в розрахунку відсутні місячні платежі та суми в погашення заборгованості, які були сплачені відповідачем, тощо.

Крім того, суд першої інстанції розглянув спір в межах позовних вимог щодо стягнення заборгованості станом на 31.12.2010 року, а розрахунок наданий відповідачем на січень 2012 рік.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що районний суд помилково стягнув з відповідача пеню за весь період заборгованості за кредитом.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стягнувши пеню за весь час прострочення, суд неправильно застосував норму пункту 1 частини 2 ст. 258 ЦК України.

Оскільки кредитор до суду звернувся лише - 17.06.2011 року, то пеня підлягала стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звернувшись до суду з цим позовом, надав розрахунок пені та просив стягнути пеню з відповідача за період станом на 14.07.2010 року, отже враховуючи межі позовних вимог, та останній розрахунок, наданий позивачем, суду апеляційної інстанції, /а.с. 123, 125/, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку пеню в межах одного року до дня пред'явлення позову, в розмірі 345,97 грн.

Позов, пред'явлений із пропуском зазначеного строку, задоволенню не підлягає, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення рішення у справі (частини третя і четверта статті 267 ЦК).

Відповідач звернувся з такою заявою про застосування позовної давності до апеляційного суду, оскільки справа розглянута в заочному порядку.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду змінити в частині розміру стягненої пені, зменшивши розмір пені, стягненої з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», з 6760,49 грн. до 345,97 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року змінити в частині розміру стягненої пені за прострочення строків сплати платежів, зменшивши розмір пені, стягненої з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», з 6760,49 грн. до 345,97 грн.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: