Справа №539/2080/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2016 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лубенської міської ради про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Лубенської міської ради про зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи тим, що вона є власником ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель №9 по провулку вул. Г.Ляскіна в м. Лубни Полтавської області. Друга частина житлового будинку належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які померли та спадщину після смерті яких на дане майно прийняв ОСОБА_4, однак спадкових прав не оформив та свідоцтво про право на спадщину не отримав. ОСОБА_4 заявив, що не надасть їй згоди на спорудження нею добудови до її частини будинку. 14.06.2016 р. вона звернулася із заявою до виконкому Лубенської міської ради про видачу їй будівельного паспорту на проведення добудови до належної їй частини будинку відповідно до «Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки», на яку у липні 2016 року отримала лист відповідь за підписом начальника відділу архітектури та містобудування, де зазначено перелік документів, який має бути надано для видачі будівельного паспорта, серед яких засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку ) на забудову. Вважала вимогу щодо надання згоди співвласника земельної ділянки (житлового будинку ) на забудову фактично відмовою у видачі будівельного паспорта та вважала дану відмову незаконною.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_5 із урахуванням заяви від 21.07.2016 р. про уточнення позовної вимоги, прохала суд : зобовязати відповідача виконавчий комітет Лубенської міської ради видати їй будівельний паспорт на проведення добудови до її частки житлового будинку по провулку вул. Г.Ляскіна , 9 в м. Лубни Полтавської області без згоди ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та її представник вважали, що позов підлягає розглядатися за нормами ЦПК України, оскільки порушується право цивільне позивача на добудову до власного будинку.

Представник відповідача при вирішенні питання щодо належного розгляду позову за нормами ЦПК України покладався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви предметом спору є зобов'язання виконавчого комітету Лубенської міської ради видати позивачу будівельний паспорт на проведення добудови.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3 у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 відповідно до статті 5 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. З цього конституційного положення у системному взаємозв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, випливає, що органи місцевого самоврядування не є органами державної влади, а місцеве самоврядування слід розглядати як форму здійснення народом влади, яка визнається і гарантується в Україні (стаття 7 Конституції України). Конституція України (стаття 140) визначає місцеве самоврядування як право територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Такому конституційному змісту інституту місцевого самоврядування властиві принаймні дві найважливіші ознаки. Це - самостійність територіальної громади, органів місцевого самоврядування у вирішенні певного кола питань і те, що предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Системний аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (ч. 1 ст.10, ст.ст. 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010).

Отже, як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують питання і щодо видачі будівельних паспортів.

За змістом ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 3 КАС України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» вказано, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами завдань.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

За таких умов розгляд справи за такими позовними вимогами належить до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження по справі.

Керуючись ст. 205 ЦПК України,

УХ В А Л И В:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Лубенської міської ради про зобовязання вчинити певні дії закрити.

Повернути ОСОБА_1 сплачену згідно квитанції від 11 липня 2016 року №4Р218589 суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 5 днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_6 Ю. А.