Номер провадження: 22-ц/785/2557/16
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Станкевича В. А., Ступакова О. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23. 12. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

29. 10. 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення позивачу додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Вказав, що сторони у справі є рідні брат і сестра, батьками яких були ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які отримали ордер та вселилися в АДРЕСА_2 а у 1982 р. батьки розірвали шлюб і після розірвання шлюбу він залишився проживати з батьком ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 а відповідачка ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_4 перейшли жити в АДРЕСА_2 і ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_4, мати сторін у справі.

Зазначив, що з моменту відкриття спадщини, в строк встановлений ст. 1270 ЦК України він не зміг подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори з поважних причин, а саме у зв'язку з тим, що проживаючи окремо від матері йому не було відомо, що вона стала власником будинку АДРЕСА_2, оскільки відповідач ОСОБА_3, проживаючи разом з матір'ю, йому про це нічого не повідомляла, а він, інвалід ІІІ групи, фактично на день смерті матері та в подальшому сильно хворів та був обмежений в своїх діях.

Вказав, що 26. 06. 2012 р. ОСОБА_3 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, і під час розгляду цієї справи 28. 07. 2014 р. була отримана відповідь з реєстраційної служби, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11. 03. 2011 р. стала власницею будинку АДРЕСА_2, а 20. 08. 2014 р. на свій запит він отримав інформацію, що на підставі заповіту ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом і ОСОБА_3 не повідомила в нотаріальній конторі про його існування як спадкоємця за законом, який претендує на обов'язкову частку у спадщині як непрацездатна дитина спадкодавця (інвалід), що є порушенням його прав та Інструкції пропорядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03. 03. 2004 р. №283/8882 про те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині (п. 214 розділу 22 Інструкції).

Після отримання відповіді з 7 Одеської державної нотаріальної контори Він звернувся до нотаріальної контори від 20. 08. 2014 р., в якій було зазначено, що ОСОБА_3 не зазначила, що він є інвалід ІІІ групи, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом.

Зазначає, що як інвалід ІІІ групи має право на обов'язкову частку в спадщині згідно ст. 1241 ЦК України як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, і, що протягом 6-місячного строку від часу відкриття спадщини у зв'язку з тривалою хворобою він не звернувся з поважних причин з заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23. 12. 2015 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені і визначено ОСОБА_2 додатковий строк у два місяці від дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 р. після смерті ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду як незаконного та необгрунтованого і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що наведена у позові підстава визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері не відповідає вимогам закону. Зокрема, вказує, що відповідачка до останнього дня життя матері опікувалася нею, а позивач ігнорував матір, позивач був проінформований про дату смерті матері, був на похороні матері, в передбачений законом 6-місячний строк жодними документами не підтверджено, що позивач за поважних причин, в тому числі, за хворобливим станом пропустив строк для прийняття спадщини, суд не врахував, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В судовому засіданні ОСОБА_3 (вказала, що вона є інвалідом ІІ групи) та її представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_2 (вказав, що він є інвалідом ІІІ групи) вважає рішення суду правильним, і з пояснень сторін вбачається, що вони приймали участь у похоронах матері ОСОБА_4 і знали про час її смерті.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених заявником вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на для подання заяви про прийняття спадщини суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на необізнаність про наявність спадкового майна у померлої матері не є поважною причиною пропуску строку на для подання заяви про прийняття спадщини, але погодився з доводами позивача про пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку з тривалою хворобою на підставі дослідженої медичної документації ОСОБА_2, висновку комісійної судово-медичної експертизи.

Проте вказаний висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи з таких підстав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через причини, які не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) і від 04. 11. 2015 р. (справа № 6-1486цс15).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю позивача ОСОБА_2, який проживав окремо від матері, і сторони у справі є рідними братом та сестрою та проживають окремо.

15. 03. 1999 р. ОСОБА_2 було встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково.

За нотаріально посвідченим заповітом від 20. 11. 2008 р. ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що все її майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буле належати їй, та на що вона за законом буде мати право заповідається ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_4, мати позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були на похоронах матері і знали про час її смерті.

З 2005 р., в тому числі на протязі 6 місяців після смерті матері і в подальшому, ОСОБА_2 - голова ЖБК «Судоремонтник-4».

01. 12. 2010 р. ОСОБА_3 звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в тому числі 7/10 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 та зазначила, що крім неї є спадкоємці: ОСОБА_2

11. 03. 2011 р. до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 з зазначенням, що вона прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 і просить видати їй свідоцтво про право на спадщину, в тому числі щодо 7/10 часток житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 та зазначила, що крім неї є спадкоємці: ОСОБА_2

Згідно нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11. 03. 2011 р. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_3 і спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з 7/10 часток житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_2.

20. 08. 2014 р. до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_2 від 09. 08. 2014 р., з якої вбачається, що до серпня 2014 р. йому було невідомо чи відкривалася спадщина після смерті матері, але потім йому стало відомо, що ОСОБА_3 стала власником будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про спадщину і, що згідно до вимог ст. 1261 ЦК України він є спадкоємцем першої черги і просив вказати на підставі якої правової норми ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину - за законом чи за заповітом.

08. 10. 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 р., з якої вбачається, що до серпня 2014 р. йому було невідомо чи відкривалася спадщина після смерті матері, але потім йому стало відомо, що ОСОБА_3 стала власником будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про спадщину та вказав, що ОСОБА_3 ввела в оману нотаріуса і не вказала, що ще є один спадкоємець - ОСОБА_2, інвалід ІІІ групи, про що сестра знала і з причин знаходження його на стаціонарному, амбулаторному лікуванні, він у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

За матеріалами медичної документації і висновком судово-медичної експертної комісії № 90 від 15. 05. 2015 р. видно, що ОСОБА_2 отримав травму у 18 років, на час експертизи рухи в правій руці обмежені, знаходився на стаціонарному лікуванні у МКЛ № 11 з 21. 06. 2010 р. по 23. 07. 2010 р. з приводу хронічного післятравматичного остеоміеліта кісток правої кісті, свищева форма, межфалангова контрактура пальців правої кісті, 01. 07. 2010 р. - оперативне лікування - видалення спиці; а також знаходився на стаціонарному лікуванні у МКЛ № 11 з 18. 04. 2011 р. по 05. 05. 2011 р. і зазначено, що діагноз - костно-хрящевий екзостаз крила правої підвздошної кістки, післятравматичний парез правої верхньої кінцівки, 19. 04. 2011 р. - операція з видалення екзостазу крила правої підвздошної кістки, 29. 04. 2011 р. стан хворого задовільний, ходить, дозовано нагружає ногу, 05. 05. 2011 р. виписується на амбулаторне лікування в задовільному стані.

Згідно з висновком експертизи ОСОБА_2 у квітні 2011 р. звернувся за медичною допомогою з приводу болю в області правого тазостегневого суглобу, що затруднює ходу, інтенсивно нарастаючого в останні 2 місяці, встановлено захворювання - кістково-хрящевий екзостаз крила правої підвзодної кістки по ходу прикріплення підвздошного м'язу, деформуючий коксартроз правого тазостегневого суглобу.

У зв'язку з цим хворому було призначено та проведено оперативне лікування, враховуючи вік ОСОБА_2 на той період (46 років), вірогідніше всього, мало місце загострення (прискорення) хронічного процесу і таким чином, симптоми захворювання могли проявлятися у ОСОБА_2 в період з серпня 2010 р. по лютий 2011 р. з різною інтенсивністю в бік посилення до необхідності оперативного лікування у квітні 2011 р.; патологія правого тазостегневого суглобу викликала у ОСОБА_2 нарастаюче утруднення ходи; наявність у ОСОБА_2 одночасно декількох захворювань проявлялося практично повною відсутністю функцій правої руки, порушенням функції ходи у сукупності з хронічним запальним процесом і больовим синдромом на протязі тривалого часу і в такому стані ОСОБА_2 безумовно потребує посторонньої допомоги, як в медичному, так і в побутовому плані.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами у справі не спростовані.

На підставі матеріалів справи і встановлених фактичних обставин у справі апеляційний суд приходить до висновку, що право на спадщину у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 виникло з моменту її відкриття ІНФОРМАЦІЯ_1 р. і позивач ОСОБА_2, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але прийняв участь у похоронах .ОСОБА_4 і знав про час її смерті, у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини зобов'язаний був за законом подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2 зазначив, що з моменту відкриття спадщини, в строк встановлений ст. 1270 ЦК України він не зміг подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори з поважних причин, а саме у зв'язку з тим, що проживаючи окремо від матері йому не було відомо, що вона стала власником будинку АДРЕСА_2, оскільки відповідач ОСОБА_3, проживаючи разом з матір'ю, йому про це нічого не повідомляла, а він, інвалід ІІІ групи, фактично на день смерті матері та в подальшому сильно хворів та був обмежений в своїх діях.

Але аналіз письмових заяв позивача ОСОБА_2 до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, які він подавав з серпня 2014 р. та зміст його позовної заяви свідчить, що головною причиною звернення позивача через 4 роки після смерті матері до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після її смерті було саме отримання позивачем ОСОБА_2 інформації про те, що його рідна сестра (відповідачка у справі) стала власником нерухомого майна на підставі свідоцтва про спадщину після смерті матері (а в заяві позивача до Сьомої державної нотаріальної контори 09. 08. 2014 р.- це єдине пояснення звернення його до нотаріальної контори).

Додаткове посилання позивача в подальшому, в тому числі у зверненні до нотаріальної контори 08. 10. 2014 р. та позовній заяві на те, що у встановлений законом 6-місячний строк після відкриття спадщини, він не подав заяву до нотаріуса додатково ще й у зв'язку зі знаходженням на амбулаторному та стаціонарному лікуванні і, що фактично на день смерті матері та в подальшому сильно хворів та був обмежений в своїх діях спростовується матеріалами справи, в тому числі медичною документацією та висновком судово-медичної експертної комісії № 90 від 15. 05. 2015 р., якими встановлено відсутність доказів/даних знаходження позивача у вказаний 6-місячний строк (для подання заяви про прийняття спадщини) на стаціонарному або амбулаторному лікуванні тощо, а також поясненнями самих сторін у справі про участь позивача в похоронах матері тощо і неучасті в подальших ритуальних процесах, спілкуванні з сестрою тощо у зв'язку з образливими словами рідної сестри-відповідачки, а не у зв'язку з хворобою.

Одночасно апеляційний суд з урахуванням доводів позивача про його хвороби та інвалідність відмічає зазначені в медичних документах та висновку вказаної комісійної судово-медичної експертизи дані про хвороби позивача, починаючи з травми у 18 років та наявність у нього ІІІ групи інвалідності з 1999 р. безстроково за загальним захворюванням, його знаходження на посаді голови ЖБК «Судоремонтник-4» і відсутність у наявних у справі документах, в тому числі у медичній документації та висновку судово-медичної експертизи, об'єктивних даних про те, що у позивача були перешкоди для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за станом здоров'я саме у встановлений законом 6-місячний строк.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано вказав, що необізнаність про наявність спадкового майна у померлої матері не є поважною причиною пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Що стосується згоди суду першої інстанції з доводами позивача про пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв'язку з тривалою хворобою на підставі дослідженої медичної документації ОСОБА_2 і висновку комісійної судово-медичної експертизи, то цей висновок суду першої інстанції спростовується матеріалами даної цивільної справи, самою медичною документацією ОСОБА_8 і змістом висновку цієї комісійної судово-медичної експертизи, про що зазначалося вище у даному рішенні апеляційного суду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені в позовній заяві ОСОБА_2 причини пропуску встановленого законом строку на подання заяви про прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі незнання про наявність спадщини після смерті матері і наявність у позивача хвороб та ІІІ групи інвалідності за загальним захворюванням без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчать про поважність пропуску зазначеного строку.

При цьому, апеляційний суд відмічає, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними, а оскільки у позивача перешкод для подання заяви не було і він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про наявність спадщини після смерті матері і його посилання на хворобу як причину не подання заяви є недоведеними, то правові підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Тому ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщиниє необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 313-316, 317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23. 12. 2015 р. скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. А. Ступаков

В. А. Станкевич