Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Рябченко Л. А. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

з участю адвокатів Білоус О.В., Шаповалова С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 5 цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про визнання права власності на 1/2 частину квартири

та зустрічним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про припинення права на частку у спільному майні подружжя із компенсації її вартості коштами, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вимоги обґрунтувала тим, що 7.07.2012 між сторонами був зареєстрований шлюб. 26.02.2013 за спільні кошти придбали вищевказану квартиру за 720 060 грн., що становило еквівалент 33000 доларів США. Позивач як дружина відповідача, на якого була здійснена реєстрація права власності, надала згоду на укладення угоди. 29.10.2013 шлюб було розірвано. Відповідач не допускає її до квартири, змінив вхідні замки, забрав технічну документацію. Позивач винаймає житло, перебуває у цивільному шлюбі, народила дитину, проте, власного житла не має. Частки чоловіка та дружини у спільному майні подружжя є рівними, тому просить визнати за нею право власності на половину спірної квартири.

Відповідач подав зустрічний позов, уточнивши вимоги, просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2, компенсувавши ОСОБА_5 вартість її 1/2 частки в розмірі 166 171 грн., здійснених відповідачем, та яка визначена висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22.04.2016, без врахування вартості ремонтних робіт та робіт по поліпшенню житла та за вирахуванням 10 000 грн., які позивач віддав відповідачці ОСОБА_5, і що остання не заперечує.

Вимоги відповідач обґрунтував тим, що після розірвання шлюбу позивач забрала свої речі і перейшла жити до тітки на АДРЕСА_3, де проживає і зараз. З того часу відповідач за свої особисті кошти проводив ремонт квартири та поліпшення житлових умов на загальну суму 40 655 грн., тому він не хоче залишати квартиру. Разом з ним зареєстрований син та проживає дружина, з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі. Вважає сумісне проживання сторін неможливим, тому просить задовольнити його вимоги.

В судовому засіданні позивач та представник первісний позов підтримали, зустрічний не визнали. Позивач додатково пояснила, що потребує власного житла, намагалася добровільно вирішити спір, домовитися із відповідачем та пропонувала йому сплатити суму, яка еквівалентна 12 000 доларів США, що становить половину ринкової вартості квартири на даний час, на що він відмовився. Сплатити позивачці зазначену суму відповідач теж не згоден. Із оцінкою експерта вартості квартири позивач не згодна, оскільки вона не відповідає дійсній ринковій вартості, за такі кошти неможливо придбати відповідне житло. У 2014 році відповідач дійсно обіцяв виплатити їй половину вартості квартири, яку фактично придбали за суму, еквівалентну 33 000 доларів США, в рахунок чого вона отримала 10 000 грн., але згодом зіславшись на матеріальні труднощі, відмовився платити.

Відповідач не може позбавити її права власності на належну їй частку, тому просить задовольнити її позов, а в зустрічному відмовити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнали, підтримали зустрічний позов. Відповідач додатково пояснив, що купівля квартири на той час фактично була здійснена за суму, еквівалентну 33000 доларів США. Сторони у 2014 році досягли згоди щодо поділу житла, відповідач зобов'язався сплатити половину вартості, в рахунок чого 5.09.2014 сплатив позивачці 10 000 грн., згодом позивач відмовилася від отримання компенсації.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 7.07.2012 по 29.10.2013, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв.

26.02.2013 ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу квартири, згідно якого придбав двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,72 кв.м., що підтверджується копією договору та Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 26.02.2013. ОСОБА_6 надала згоду на укладення договору купівлі чоловіком вищевказаної квартири, підтвердивши, що гроші, які витрачаються на придбання об'єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю, про що свідчить нотаріально завірена заява від 26.02.2013.

Відповідно до ст.60 СК України:

«Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.»

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1706 від 22.04.2016 Київської незалежної судово-експертної установи, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 без врахування вартості ремонтних робіт по поліпшенню житла, які здійснив ОСОБА_4 у 2015 році, становить 352 342 грн..

5.09.2014 ОСОБА_6 склала розписку про отримання від ОСОБА_4 10 000 грн. за часткову виплату вартості квартири, частина якої належить позивачці, до повного погашення заборгованості. Сторони домовилися про добровільний порядок розподілу майна подружжя, проте, згодом відмовилися від даної домовленості.

Станом на 30.03.2016 у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15.05.2013,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 20.03.2013,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 26.03.2016.

Позивач на підтвердження свого сімейного стану подала свідоцтво про народження дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9.

Відповідач надав свідоцтво про укладення шлюбу з ОСОБА_10 16.10.2015 та свідоцтво про народження сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України:

"Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.»

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.68 СК України:

«Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.»

Згідно ч.1, ч.2 ст.69 СК України:

«Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.»

Проте, сторони не досягли згоди щодо поділу майна подружжя після розірвання шлюбу.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.70 СК України:

«У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.»

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст.71 СК України:

«Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.»

Відповідач вніс 30.05.2016 на депозитний рахунок Білоцерківського міськрайонного суду в рахунок компенсації вартості 1/ 2 частки квартири АДРЕСА_1 166 171 грн., яка визначена висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22.04.2016, за вирахуванням 10 000 грн., які позивач віддав відповідачці ОСОБА_5.

Відповідач - позивач за зустрічним позовом - вимагаючи визнання за ним права на майно подружжя із сплатою грошової компенсації другому з подружжя, посилається на ст.364, ст.365 ЦК України.

Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст.364 ЦК України:

«Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.»

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.365 ЦК України:

«Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.»

Враховуючи, що подружжя після розірвання шлюбу не досягло згоди щодо поділу спільного майна, зокрема квартири, їх частки у праві власності є рівними, кожен має свою сім'ю, дітей, які потребують власного житла, позивач за основним позовом заперечує проти сплати їй грошової компенсації вартості її частки, що завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника та членам її сім'ї, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири та відмовити у задоволення зустрічного позову та повернути позивачу за зустрічним позовом внесені кошти на депозит суду.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України:

«Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.»

Тому, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягуються судові витрати в розмірі 1761 грн. 71коп., що становить 1% ціни позову, враховуючи вартість спірної квартири, згідно виснсовку експерта.

На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 364, 365 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-13, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити первісний позов.

Визнати за ОСОБА_12 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, залишивши у власності ОСОБА_4 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Повернути ОСОБА_4 кошти, внесені 30.05.2016 на депозитний рахунок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в розмірі 166171 грн., згідно прибутково-видаткового касового ордеру № 310665985.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1761 грн. 71коп..

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л. А. Рябченко