Справа № 359/1297/15-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/4000/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 29.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»та ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Уніка», третя особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом та, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів на його користь суму матеріального збитку у загальному розмірі 66 082,14 грн., з яких 50 000 грн. з ПрАТ «Юнівес» і 16 569,34 грн. з ОСОБА_2, як особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Мотивував вимоги тим, що 17 вересня 2014 року сталася ДТП за участі автомобіля НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, та автомобілем НОМЕР_2, який належить відповідачу ОСОБА_2 та у той момент був під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого ОСОБА_5 був визнаний винним у скоєнні даного правопорушення та постановою Бориспільського міськрайонного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року притягнуто до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що на той час діяв укладений між ПрАТ «Юнівес» та ОСОБА_2 договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 березня 2014 року, через що він звернувся до ПрАТ «Юнівес» із письмовим повідомленням про вказану ДТП та заявою про відшкодування шкоди, у звязку із чим ПрАТ «Юнівес» виплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 8107, 63 грн. Вказує, що ця сума виплаченого страхового відшкодування не покриває повної суми завданих йому збитків, через що він змушений звертатися до суду із вимогою про стягнення цих коштів з відповідачів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ПрАТ СК «Юнівес» 14 596, 98 грн. страхового відшкодування, 250 грн. та 243,60 грн. судових витрат, 1152 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи, всього 16 242, 58 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 12 290, 14 грн. майнової шкоди, 250 грн. та 243, 60 грн. судових витрат, 1152 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи, 988 грн. вартості акумулятора, а всього 14 923, 77 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням ПрАТ СК «Юнівес» та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких: ПрАТ СК «Юнівес» просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у позові, а ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з нього матеріальної шкоди, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційних скарг, ОСОБА_2 посилався на те, що розмір матеріальної шкоди, визначених експертним висновком, не перевищує розміру страхової суми цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2, а тому вона підлягає стягненню саме зі страховика відповідача ПрАТ «Юнівес», через що висновок суду про стягнення цих коштів з обох відповідачів є безпідставним. Разом з тим, у своїх доводах ПрАТ СК «Юнівес» зазначало, що судом було здійснено неправильний розрахунок усіх сум, які були стягнуті з відповідачів, а дійсний розмір завданої матеріальної шкоди позивачу є значно меншим ніж розмір, на який посилається ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі зобовязані відшкодувати позивачеві шкоду, завдану його автомобілю, тому з ПрАТ СК «Юнівес підлягає стягненню 14 596, 98 грн. суми відшкодування, а з ОСОБА_2 12 290, 14 грн., крім того з останнього необхідно стягнути 988 грн. вартості акумулятора.

Проте, колегія суддів не може погодитися повністю з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 вересня 2014 року сталася ДТП за участі автомобіля НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, та автомобілем НОМЕР_2, який належить відповідачу ОСОБА_2 та у той момент був під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого ОСОБА_5 був визнаний винним у скоєнні даного правопорушення та постановою Бориспільського міськрайонного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 6).Внаслідок скоєної ДТП, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

У подальшому, позивач звернувся до ПрАТ «Юнівес» як страховика ОСОБА_2 із письмовим повідомленням про вказану ДТП та заявою про відшкодування шкоди, у звязку із чим ПрАТ «Юнівес» виплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 8107, 63 грн. (а.с.7-10).

Разом з тим, відповідно до поліса № АС/9874670 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 березня 2014 року, укладеного між ПрАТ СК «Юнівес» та ОСОБА_2, страхова сума (ліміт відповідальності) внаслідок заподіяння шкоди майну становить 50 000 грн. (а. с. 30).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №13104/15-54 від 06 жовтня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Lanser складає 62 290, 14 грн. а вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, складає 34 887,12 грн. (а. с. 124-130).

Вищевказаний висновок експерта колегія суддів вважає найбільш повним, достовірним та враховує його при ухваленні рішення, оскільки при його проведенні було повною мірою досліджено усі пошкодження, які були завдані автомобілю позивача, а розмір збитків був правильно визначений станом на момент розгляду справи, на відміну від попереднього висновку автотоварознавчої експертизи № 122 від 05 травня 2015 року (а. с. 53).

За правилами ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком ;у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

У п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 зазначається, що оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Однак при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що сума матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню позивачеві, не перевищує суму страхового ліміту, яка встановлена укладеним між відповідачами договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі 50 000 грн., та належним чином не мотивував підстав стягнення суми страхового відшкодування окремо з кожного відповідача.

Враховуючи вищевикладене і те, що завдана позивачеві матеріальна шкода, яка відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 06 жовтня 2015 року складає 34 887,12 грн., підлягає відшкодуванню, та враховуючи встановлений ліміт страхової відповідальності ОСОБА_2 у розмірі 50 000 грн., та суму виплаченого відповідачем ПрАТ СК «Юнівес» позивачу ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 8107, 63 грн., колегія суддів вважає, що з ПрАТ СК «Юнівес» підлягає стягненню 26780,12 грн. суми страхового відшкодування, та 2797, 60 грн. судових витрат, з яких 493, 60 грн. судового збору відповідно до пропорційно задоволених вимог, та 2304 грн. витрат, повязаних із проведенням автотоварознавчої експертизи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг частково заслуговують на увагу, через що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 26 780 (двадцять шість тисяч сімсот вісімдесят) грн. 12 коп., та 2797, 60 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: