Справа № 310/5951/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 рокум. Бердянськ

Суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Пустовіт З. П., розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю „Укрспецмаш про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановила:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.119 Цивільного -процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) і підлягає залишенню без руху для усунення недоліків.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час її розгляду має право постановити ухвалу про обєднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповаідача чи до різних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача. Залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про розєднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції зазначено, що позовні вимоги можуть бути обєднані в одне провадження, якщо вони є однорідні, нерозривно звязані між собою або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

У позовній заяві позивачами заявлені самостійні вимоги щодо стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, їх позовні вимоги не повязані між собою та спільний розгляд їх є недоцільним, тому кожному з позивачів слід самостійно звернутися до суду для захисту своїх порушених прав.

Крім цього, главою XV Кодексу законів України про працю, врегульовані питання щодо розгляду трудових спорів, в якій прямо вказано, що такий спір є індивідуальним.

Разом з тим, щодо вимог про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати вважаю розяснити позивачу наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст.96 цього Кодексу, може бути подана тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ( у тому числі компенсації за затримку виплати заробітної плати).

За вимогами п.6 ч.3 ст.121 ЦПК України, суд повертає позовну заяву, якщо заява подана без дотримання порядку, визначеного ч.3 ст.118 цього Кодексу.

Таким чином, кожному з позивачів необхідно звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, а в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або його скасування судом, у кожного з позивачів виникне право на звернення до суду з цими вимогами в порядку позовного провадження.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК Україні в позовній заяві повинна бути зазначена ціна позову щодо вимог майнового характеру.

Позивачу необхідно зазначити належним чином ціну позову у позовній заяві.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору. В матеріалах позовної заяви відсутні докази сплати судового збору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір ( зі змінами внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 22.05.2015р. №484-VIII, який набрав чинності з 01.09.2015р.) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі .

Відповідно до п. 1.2 ч. 2 ст. 4 Закону України „ Про судовий збір ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що відповідно становить від 551,20 грн. до 6890 грн.

Таким чином кожний з позивачів звільнений від сплати судового збору в частині вимог щодо стягнення заробітної плати., проте має сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку.

Виходячи з вище зазначеного і відповідно до ст.121 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю „Укрспецмаш про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху.

Керуючись ст.ст.7, 119 - 121, 210 ЦПК України,

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю „Укрспецмаш про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України позивачам надається строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачами ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Розяснити позивачу, що у разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення позовної заяви без руху та в установлений законодавством строк, заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду ОСОБА_6