Справа № 367/5398/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/1115/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 38 09.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ домоволодіння в натурі , -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив поділити домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі між ним та ОСОБА_3, виділивши позивачу у власність 1/2 частину приміщень будинку, господарських будівель та споруд, які належали його батьку ОСОБА_4 на підставі рішення Ірпінського народного суду Київської області від 21 липня 1980 року, у відповідності до другого варіанту поділу домоволодіння, запропонованого експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2984/13605/113605/13-43 від 21 січня 2014 року, та визнати за ним право власності на приміщення № 2-1 площею 8,4 кв.м. (кухня), № 2-2 площею 5,1 кв.м. (житлова), № 2-3 площею 11,7 (житлова), № 2-4 площею 2,7кв.м. (коридор). За ОСОБА_3 позивач просив визнати право власності на приміщення будинку №1-1 площею 10,7 кв.м. (кухня), №1-2 площею 4,2 кв.м. (коридор), №1-3 площею 8,4 кв.м. (житлова), №1-4 площею 23,7 кв.м. (житлова), №1-6 площею 8,2 кв.м. (санвузол), погріб під "а", погріб "Е", сарай "Б", сарай "В", вбиральню "Г", сарай "Д", навіс "3", 3/4 частин огорожі, свердловину №6, вигрібну яму №7; стягнути з ОСОБА_3 на його користь позивача 3 328 грн. різниці вартості в ідеальних частках сторін на будинковолодіння АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4, якому за життя на підставі рішення Ірпінського народного суду Київської області від 21 липня 1980 року належали на праві власності приміщення будинку АДРЕСА_1, а саме приміщення № 1-7 площею 11,7 кв.м., позначене у технічному паспорті під № 2-3 «житлова»; приміщення № 1-6 площею 8,0 кв.м., яке на сьогоднішній день розділене на два приміщення: № 2-2 «житлова» площею 5,1 кв.м. та №2-4 «коридор» площею 2,7 кв.м.; приміщення №1-5 площею 8,4 кв.м., яке тепер позначене під №2-1 «кухня»; 8,7 кв.м. від приміщення №1-1 площею 18,9 кв.м., яке на сьогоднішній день складається з двох приміщень: №1-6 площею 8,2 кв.м. «санвузол» та №1-1 площею 10,7 кв.м. «кухня», погріб під І-І, 1/2 частина сараю, 1/2 частина огородження, туалет «В». Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2012 року за позивачем визнано право власності на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 належить інші 1/2 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 1998 року, виданого після смерті матері, та 1/4 частина вказаного будинковолодіння на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2012 року. На сьогоднішній день ОСОБА_3 займає весь будинок АДРЕСА_1 і перешкоджає позивачу у вселенні. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 про поділ будинковолодіння в натурі з тих підстав, що ним заявлялись позовні вимоги про виділ 1/4 частини від всього будинковолодіння, тоді як згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2012 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину лише тих приміщень будинку, що належали за життя його батькові, а не на 1/4 частину від всього будинковолодіння. Житловий будинок АДРЕСА_1 є двоквартирним, одноповерховим, загальною площею 93,0 кв.м., житловою - 48,9 кв.м., має чотири житлові кімнати площею 8,4 кв.м., 23,7 кв.м., 5,1 кв.м. та 11,7 кв.м., дві кухні площею 10,7 кв.м. та 8,4 кв.м., санвузол площею 8,2 кв.м., веранду площею 9,9 кв.м., два коридори площею 4,2 кв.м. та 2,7 кв.м. Біля будинку знаходяться також: погріб літера "Е"; сарай літера "Б"; сарай літера "В"; вбиральня літера "Г"; сарай літера "Д"; гараж літера "Ж"; навіс літера "3"; огорожа №1-5,8; свердловина № 6; вигрібна яма №7. Земельна ділянка площею 1024 кв.м., на якій розташоване спірне будинковолодіння, не приватизована. У цивільній справі №1013/9747/2012 була проведена судова будівельно-технічна експертиза, результати якої викладені у висновку експерта № 2984/13605/113605/13-43 від 21 січня 2014 року. У зазначеному висновку запропоновано два варіанти поділу будинковолодіння між співвласниками. ОСОБА_2 вважає, що будинковолодіння АДРЕСА_1 має бути поділене між співвласниками по другому варіанту висновку експерта, оскільки саме цей варіант погоджений виконкомом Гостомельської селишної ради, відділом архітектури і містобудування, відділом пожежного нагляду та санстанцією. На сьогоднішній день ОСОБА_3 категорично відмовляється вирішити за згодою сторін питання про розподіл будинку в натурі та займає весь будинок.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд при ухваленні рішення не встановив самостійно жодної обставини у справі, а виписав із рішення Апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року. До квартири № 2 не увійшло приміщення №1-6 та частина приміщення №1-1, які були виділені батьку позивача, а тому висновок суду про те, що після його смерті відкрилася спадщина лише на приміщення квартири № 2 є помилковим. У висновку експертизи зазначені саме ті приміщення, які належали батьку позивача на праві власності і поділ домоволодіння погоджений з відповідними органами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Ірпінського народного суду Київської області від 21 липня 1980 року задоволено позов ОСОБА_6 та поділено будинок АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_6 1/2 частину будинку з приміщеннями: (1-4) площею 23, 7 кв.м.; (1-3) площею 8,4 кв.м.; (1-2) площею 4,2 кв.м.; (1-1) площею 9,8 кв.м.; 1/2 частина сараю «Б»; 1/2 частину огорожі. Визнано за нею право особистої власності на вказану частину будинку.

ОСОБА_4 виділено 1/2 частину вказаного будинку з приміщеннями: (1-7) площею 11,7 кв.м.; (1-6) площею 8,0 кв.м.; (1-5) площею 8,4 кв.м.; погріб під (1-1), частину приміщення (1-1) площею 8,7 кв.м.; 1/2 частину сараю; 1/2 частину огорожі; туалет «В». Визнано за ОСОБА_4 право особистої власності на вказану частину домоволодіння.

Тобто за життя ОСОБА_4 був власником конкретно визначених приміщень 1.7, 1.6, 1.5 та частини приміщення 1.1 загальною площею 8.7, а всього 11.7 + 8 + 8.4 + 8.7 = 36.8 м. кв.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 успадкували в рівних частинах зазначену, виділену в натурі, частину будинку, що належала їх батьку ОСОБА_4 Всі інші приміщення будинку належать на праві власності відповідачу ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 364, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.п. 6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Таким чином у власності позивача перебуває ? частина приміщень 11.7, 8, 8.4 та частина приміщення 8.7 загальною площею біля 18.4 м. кв. (36.8 : 2).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заявляючи вимогу про поділ успадкованої частини будинку в натурі, позивач не надав суду доказу можливості такого поділу, а саме про можливість поділу на дві рівні частини приміщень площею, 11.7, 8, 8.4, 8.7 м. кв. та варіантів їх поділу.

Клопотань про призначення експертизи для визначення зазначених питань позивач суду не заявляв.

При цьому позивач посилався на висновок судової будівельно-технічної експертизи №2984/13605/13-45 від 21 січня 2014 року, що був проведений по іншій справі.

Зазначений висновок колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки він не містить висновку щодо можливості поділу в натурі успадкованої сторонами частини будинку, що належала їх батьку.

Так, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2984/13605/13-45 від 21 січня 2014 року поділ квартири № 2 будинку АДРЕСА_1 на дві частини по ? неможливий у відповідності до ідеальних часток та до вимог пунктів 2.22, 2.23, 2.24 ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові Будинки. Основні положення». Однак зазначений висновок експерта вказує на неможливість поділу квартири № 2 спірного будинку, до якої включено не всі приміщення, що належали спадкодавцю ОСОБА_4, а лише приміщення 2.1, 2.2, 2.3 площею 8.4 м. кв., 8 м. кв. та 11.7 м. в. При цьому не включено частину приміщення 1.1 площею 8.7 м. кв.

Запропоновані зазначеним висновком експерта варіанти розподілу всього будинку включають у поділ приміщення, що не можуть бути предметом поділу між сторонами, на момент розгляду справи, оскільки всі інші приміщення будинку, крім успадкованих сторонами після смерті батька ОСОБА_4 вже належать відповідачу та виділені йому в натурі.

Крім того, зазначений висновок містить рекомендації про необхідність проведення переобладнання будинку та сплату компенсації за перевищення часток. Розмір зазначеної компенсації та вартість необхідного переобладнання будинку визначені на момент проведення експертизи, а не на момент розгляду зазначеної справи, не враховують можливість зміни ціни, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, однак не з підстав, що поділ зазначеного будинку не можливий, а з підстав недоведеності позивачем можливості поділу між сторонами у справі успадкованої після смерті їх батька ОСОБА_4 виділеної в натурі частини будинку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.