Провадження № 4-с/761/85/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в :

Заявник - представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Кондратовець І.А. звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із зазначеною скаргою, де просив суд визнати протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича з винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому провадженню №49464809, скасувати та зобов»язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинського О.В. вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа за №761/27606/13-ц від 04.09.2014 року.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що по теперішній час рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист від 04.09.2014 року, про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь підприємства заявника коштів в розмірі понад два мільйони гривень не виконано, а державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з посиланням те, що його було подано із пропущення строку на пред»явлення його до виконання, у відсутність законних підстав. Зокрема, вказаний виконавчий лист представниками стягувача було вчасно - 12.08.2015 року було подано до відділу ДВС, але з незрозумілий причини він знаходився без реєстрації у відділі ДВС тривалий час та лише 25.11.2015 року був зареєстрований, а постановою від 27.11.2015 року у відкритті виконавчого провадження з наведених причини було відмовлено, а тому представник стягувача вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник скаржника просив скаргу задовольнити в повному обсязі з викладених у ній підстав.

Суб'єкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання свого представника не направив, але направив заперечення проти зазначеної заяви із додатком копії виконавчого провадження, обгрунтувавши правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Представник боржника в судовому засіданні підтримав подані ним письмові заперечення про скарги стягувача, зазначивши про законність дій органу ДВС з винесення оскаржуваної постанови, та зазначив про безпідставність і недоведеність тверджень стягувача про вчасне направлення до ДВС виконавчого листа.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 т. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 04.09.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення відповідного суду від 18.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитом в загальному розмірі - 2 066 903,40 грн., процентів в сумі - 972 176,38 грн. та пені у розмірі - 500 000 грн. та судовий збір в сумі - 3441 грн.

Вказаний виконавчий лист видано із визначеним у ньому строком пред»явлення до виконання до 19.08.2015 року.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження за №49464809 заява стягувача про відкриття виконавчого провадження була зареєстрована в відділ ДВС лише 25.11.2015 року, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» мало наслідком винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 27.11.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв»язку з пропущенням річного строку на пред»явлення його до виконання (а.с.34-41).

Разом з тим, з поданих представником стягувача доказів вбачається про направлення вказаного виконавчого листа із заявою про відкриття виконавчого провадження та його отримання у відділі ДВС набагато раніше - 14.08.2015 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, із зазначенням прізвище боржника у вищевказаній справі про стягнення боргу «Кузьменко» (а.с.5-6).

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника стягувача, що вказане поштове повідомлення не може вважатись належним доказом направлення саме вказаного у цій справі виконавчого листа та вказує на направлення інших документів по дружині боржника, оскільки жодних доказів відношення вказаного поштового повідомлення до іншої, ніж ця справи, виконавчого провадження стороною стягувача надано не було.

Інші доводи представника боржника не спростовують доводів стягувача про незаконність дій державного виконавця з винесення оскаржуваної постанови.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

При цьому, ні представник боржника, ні ВДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві не надали доказів правомірності оскаржуваних дій з винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження із вчасно отриманого в ДВС виконавчого листа.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відділом ДВС було отримано виконавчий лист саме 14.08.2015 року, тобто у визначений у ньому строк для пред»явлення його до примусового виконання, що мало наслідком відкриття виконавчого провадження за ним, а тому слід визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за №49464809 від 27.11.2015 року, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинським О.В., а відтак скарга в цій частині підлягає задоволенню.

В той же час, суд не знаходить підстав для зобов»язання державного виконавця відділу ДВС вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа, оскільки вказана вимога не узгоджується із змістом ст.387 ЦПК України та вказує на поновлення прав скаржника, так як вирішення питання про прийняття виконавчого листа до виконання державний виконавець вправі вирішити самостійно, а суд не вправі вказувати йому на це. Вказана вимога є неконкретною та її застосування судом є такою, що не передбачена законодавством та є недоведеною скаржником.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України з ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 243,60 грн.

Керуючись ст. 11, 17, 18, 29, 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за №49464809 від 27.11.2015 року, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Рибчинським О.В.

В задоволенні іншої частини скарги, - відмовити.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: