Провадження № 2/235/2223/16
Справа № 235/4860/16ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 жовтня 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 22.06.2010 року померла його бабуся ОСОБА_2 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території с. Лисівка Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області, яка передана для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:000:0192, ведення особистого підсобного господарства площею 0,2256 га, кадастровий номер: :01:000:0193 загальною площею 0,4756 га, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДН № 149, виданого Лисівською сільською радою Красноармійського району Донецької області 14.09.1995 року і зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 149. Під час життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла його матері ОСОБА_4, що підтверджується копією заповіту. ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і отримала його 30.05.2011 року за реєстровим № 418. 30.05.2013 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначену земельну ділянку. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на день своєї смерті остання не зареєструвала земельну ділянку та не отримала державний акт на землю. Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розташованому на території с. Лисівка Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області, яка передана для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:000:0192, ведення особистого підсобного господарства, площею 0,2256 га, кадастровий номер : :01:000:0193, загальною площею 0,4756 га.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без участі представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухаши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 22.06.2010 року померла ОСОБА_3 Після її смерті відкилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території с. Лисівка Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області, яка передана для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:000:0192, ведення особистого підсобного господарства площею 0,2256 га, кадастровий номер: :01:000:0193 загальною площею 0,4756 га, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДН № 149, виданого Лисівською сільською радою Красноармійського району Донецької області 14.09.1995 року і зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 149 ( а.с. 9, 15).

Згідно заповіту, складеному 06.12.1999 року, ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2011 року ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки, розташованої на території с. Лисівка Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області :01:000:0192, ведення особистого підсобного господарства площею 0,2256 га, кадастровий номер: :01:000:0193 загальною площею 0,4756 га, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДН № 149, виданого Лисівською сільською радою Красноармійського району Донецької області 14.09.1995 року і зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 149 ( а.с. 13).

30.05.2013 року ОСОБА_4 померла ( а.с. 8).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.07.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки у спадкоємця відсутній Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_4, та як наслідок, не проведена державна реєстрація на спадкове майно ( а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України, який діяв на момент отримання ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину, право власності на земельну ділянку посвідчується державним, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 названої статті передбачено, що право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема свідоцтвом про право на спадщину. Частиною 6 ст. 126 ЗК України встановлено, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

У відповідності до абзацу другого частини шостої ст. 126 ЗК зі змінами, внесеними згідно із Законом № 3521-У1 від 16.06.2011 року « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об»єднання земельних ділянок», на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Як вбачається з матеріалів справи спадкодавицею ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право на спадщину, проте це право не зареєстровано у зв»язку зі смертю останньої.

Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦКвідсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину.

Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

З урахуванням встановленого суд вважає, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 і відсутність реєстрації її права власності на спадщину - спірної земельної ділянки не є підставою для відмови у визнанні права власності за позивачем на спадщину на цю земельну ділянку.

Отже, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Право особи на звернення до суду за захистом своїх прав також закріплено у ст. 3 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на перешкоди в оформленні свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця на спадкове майно, право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом підлягає визнанню за позивачем в судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. . 1218,1268, 1269 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214-215 ,218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розташовану на території с. Лисівка Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області, яка передана для обслуговування жилого будинку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:000:0192, ведення особистого підсобного господарства площею 0,2256 га кадастровий номер :01:000:0193, а загальною площею 0,4756 га.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: