Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Комсомольської міської ради народних депутатів, посадової особи територіальної громади про скасування розпорядження органу приватизації та зобов'язання вчинити певні дії,за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про скасування розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області від 13 липня 2015 року № 35-В, що було прийнято за результатами розгляду її заяви про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1, як такого, що ухвалено без врахування правових підстав, що слугували її вселенню та проживанню у вказаному приміщенні в якості члена сім'ї наймача, і зобов'язати відповідача розглянути її заяву з врахуванням вищезазначених правових підстав та у відповідності до положень ст. 9 ЖК України, ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 3 листопада 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Скасовано розпорядження органу приватизації від 13 липня 2015 року про відмову ОСОБА_6 у передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1, як таке, що винесено без урахування вимог ст. ст. 2, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зобов'язано орган приватизації Комсомольської міської ради в межах наданих повноважень, протягом місяця з часу набрання судовим рішенням законної сили, розглянути заяву ОСОБА_6 про надання дозволу на оформлення передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1, і за наслідками розгляду заяви прийняти рішення в порядку, визначеному ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Комсомольська від 6 квітня 1982 року та ордера від 7 квітня 1982 року № 761 квартира АДРЕСА_1 була виділена гр. ОСОБА_7 на право зайняття сім'єю у складі 3 осіб: він, дружина ОСОБА_8, яка є рідною сестрою позивача у справі, та їх син ОСОБА_9

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до державного житлового фонду.

9 листопада 2011 року у вищезазначену квартиру вселився син позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_10 в якості члена сім'ї ОСОБА_7

30 травня 2012 року у спірну квартиру зі згоди всіх повнолітніх членів сім'ї ОСОБА_7 вселилася позивач ОСОБА_6 У цей же день з реєстрації за вказаною адресою були зняті: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а пізніше (через місяць) знявся з реєстрації і син позивача - ОСОБА_10

Особовий рахунок на вказане житло на підставі рішення ОСББ «Алмаз» від 7 липня 2012 року № 17 був переведений на ОСОБА_6 (а. с. 21-22). Усі витрати по утриманню спірної квартири несе остання.

ОСОБА_6 після зняття з реєстраційного обліку квартиронаймача не зверталася до Комсомольської міської ради із заявами про укладення з нею договору найму спірної квартири.

Разом із цим 27 червня 2013 року ОСОБА_6 подала на ім'я керівника органу приватизації Комсомольської міської ради заяву про передачу їй у порядку приватизації квартири АДРЕСА_1.

Встановлено, що на час подачі цієї заяви у квартирі АДРЕСА_1, крім ОСОБА_6, ніхто не був зареєстрований. Колишні мешканці цієї квартири від участі у її приватизації відмовилися, подавши відповідні заяви на ім'я керівника органу приватизації (а. с. 23-25).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, апеляційний суд виходив із того, що остання не надала суду доказів того, що вона після вселення у спірну квартиру набула статусу члена сім'ї наймача житлового приміщення у розумінні положень ст. 64 ЖК України, тому суд дійшов висновку про правомірність відмови органу приватизації у передачі вказаної квартири у приватну власність позивачу.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 10, 212, 303 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, належним чином не з'ясував і не перевірив правомірність вселення позивача ОСОБА_6 у спірну квартиру та в якості кого вона вселилася. Не з'ясувавши цих обставин у справі, які мають суттєве значення для вирішення цього спору, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна А.О. Леванчук І.К. Парінова О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: