АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/626/2016 Головуючий в І інстанції Скрипнік Л.А.
Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року березня місяця 16 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівБазіль Л.В.
Прокопчук Л.П.
за участі секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернулося до суду із вказаним вище позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.07.2010 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав. У зв'язку з чим станом на 31.07.2015 р. має заборгованість на загальну суму 28769,08 грн.

07 грудня 2015 року відповідачем до суду будо подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просив розірвати кредитний договір б/н укладений між сторонами від 21.07.2010р. Позовні вимоги мотивував тим, що після укладання з Банком договору, він користувався кредитною карткою, знімав декілька разів грошові кошти та вносив на рахунок заборгованість. Згодом в нього виникли істотні зміни обставин, що не існували під час укладення договору, а саме тривале лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, крадіжка кредитної картки, звільнення з місця роботи, відсутність постійного заробітку, фінансова допомога матері, які, на його думку, є підставою для розірвання договору.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 919,08 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту -11 437,79 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 135, 14 грн., заборгованість за пенею 1000 грн., штраф у вигляді процентної складової - 1 346,15 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення фіксованої частини в розмірі 500 грн. відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що 21.07.2010 року звернувся до «Приватбанку» для отримання заробітної картки, що підтверджується відміткою у анкеті-заяві. Бажання брати на себе зобов'язання по оформленню кредиту він не мав. Вважає, що кредитний договір був оформлений не належним чином, а саме порушено істотні умови його укладання та не погоджено кредитний ліміт. Просить оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Зі змісту ч.1,2 ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, 21.07.2010 року між позивачем та відповідачем було укладеного кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При укладенні договору відповідач погодився з його умовами, підписавши 21.07.2010р. анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій погодився з тим, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг, з якими ознайомився і зобов'язався виконувати їх вимоги. (а.с. 12).

Крім того, даний факт також підтверджується довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем 03.12.2010р. (а.с. 13), з якої вбачається, що останній погоджується з умовами використання кредитної картки.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, старт карткового рахунку відбувся 21.07.2010р., а зміну (встановлення кредитного ліміту) в розмірі 500 грн. Банком здійснено 03.12.2010р.

За розрахунком заборгованості за договором б/н від 21.07.2010р., складеним станом на 31.07.2015р. (а.с. 8-11) та наданою представником позивача ПАТ КБ «Приватбанк» випискою по кредитній картці за період з 01.01.1999р. по 08.02.2016р., вбачається, що ОСОБА_5 вперше було знято з картки грошові кошти 10.01.2011р., що підтверджує його користування нею.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (п. 2.1.1.2.3), позичальник погоджується на будь-який його розмір (п. 2.1.1.2.4), на договірне списання коштів з рахунку, які підлягають до сплати банку (п. 2.1.1.3.5), а також зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного лiміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5), а у разі виникнення боргу - на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п. 2.1.1.5.6).

Отже, відсутність у анкеті-заяві, підписаної ОСОБА_5, розміру кредитного ліміту, на думку колегії суддів, узгоджується з вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг і тому посилання останнього на зазначене, як на підтвердження неотримання кредиту, є безпідставним.

Крім того, із долученої до справи довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 13) вбачається встановлення поновлювальної кредитної лінії, а в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 11) зазначено встановлення кредитного ліміту, номер карткового рахунку та старт карткового рахунку.

Розмір кредитного ліміту банком неодноразово змінювався, а 23 серпня 2011 року його встановлено на рівні 11 600 грн. (а.с. 11).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.07.2010р. ОСОБА_5 користувався кредитними коштами, а також до 24.04.2014 року здійснював часткове погашення заборгованості, відтак доводи останнього про недоведеність банком отримання позичальником кредитних коштів є безпідставним (а.с. 8-10), що також спростовується поясненнями які надавав відповідач в суді першої інстанції та змістом його зустрічної позовної заяви (а.с.56-57).

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, утворилася заборгованість у сумі 27 919,08 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом у сумі 11 437,79 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 14 135,14 грн.; заборгованості по пені у сумі 1000 грн.; штрафу у вигляді процентної складової 1 346,15 грн.

Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору щодо порядку та строку повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, суд дійшов вірного висновку про наявність визначених ст.526 ЦК України підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, що складається з основної заборгованості, заборгованості по процентах, пені та штрафу у вигляді процентної складової.

При цьому, як вірно було встановлено судом першої інстанції із відповідача не підлягає стягненню штраф як фіксована частина, оскільки нарахування такого виду штрафу суперечить положенням ст.549 ЦК України та застосовано строк позовної давності щодо стягнення пені в один рік.

Що стосується вирішення зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 питання щодо скасування в цій частині рішення суду, останнім в апеляційній скарзі не ставиться.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування чи зміни рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді два підписи Л.В. Базіль

Л.П. Прокопчук

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 18 березня 2016 року

Ухвала набрала законної сили 16 березня 2016 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання О.В. Прушинська