Справа № 154/3220/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/894/16 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар судових засідань Шугалова О.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права. Просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк».

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача ПАТ КБ «Приватбанк» слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції вказував про недоведеність позовних вимог, оскільки відповідач не підписувала кредитний договір, а позивач не надав суду доказів про те що саме ОСОБА_4 отримувала у банку грошові кошти.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 14.09.2006 року відповідач ОСОБА_4 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № VOJWRK11011771, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 4905 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 2-5).

Відповідач ОСОБА_4 від виконання умов кредитного договору відмовилась у зв'язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 35610,49 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4447,70 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12094,24 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 750,42 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18318,13 грн. (а. с. 6-9).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Заперечуючи позовні вимоги, що до неї заявлені, ОСОБА_4 вказувала, що вона не укладала кредитний договір № VOJWRK11011771 та про його існування їй не було відомо до звернення позивача з даним позовом до суду.

За клопотанням відповідача у справі 20 грудня 2015 року було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку № 60 Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 21.03.2016 року (а. с. 79-83) підпис розміщений в рядку «Підпис» в графі «Позичальник» в розділі «7.Юридидичні адреси сторін» на звороті другого аркуша кредитного договору № VoJWRK11011771 від 14/09/2006 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4.

При цьому за змістом описової частини даного висновку експертом були дослідженні експериментальні, вільні та умовно-вільні зразки почерку ОСОБА_4 (а. с. 79), які були надіслані судом в адресу експертної установи.

Таким чином даний доказ, який у категоричній формі свідчить про не підписання відповідачем наданого на підтвердження заявлених вимог, кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» не спростовано.

Доводи апеляційної скарги про порушення експертом Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення експертиз та експертних досліджень є голослівними, безпідставними та такими, що спростовуються змістом висновку експерта та матеріалами, що ним досліджувались.

Позивачем не заявлялось клопотання про призначення додаткової або ж повторної експертизи, висновок якої міг спростувати висновок Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру висновку № 60 від 21.03.2016 року.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Беручи до уваги не спростований висновок експерта, позивачем не надано належного та допустимого доказу про укладення з ОСОБА_4 письмового кредитного договору.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України).

Обґрунтовуючи пред'явлений до ОСОБА_4 позов про стягнення заборгованості позивач до позовної заяви долучив розрахунок заборгованості за кредитним договором, який не можна вважати належним доказом. Так, за змістом даного розрахунку не вбачається ким він складений, на ньому відсутній підпис посадової особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про отримання ОСОБА_4 кредитних коштів позивачем не надано.

Також у матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про визнання ОСОБА_4 наявних зобов'язань за кредитним договором, які б виразились у часткових проплатах коштів відповідачем.

Відповідач у категоричні формі заперечувала, здійснення нею проплат у 2006, 2007, 2013 роках, про які зазначав позивач, а останній не надав доказів яким чином такі проплати здійснювались (через термінали банку або ж внесенням готівки, чи списанням з інших рахунків відповідача).

Позивач не надав доказів, що для укладення кредитного договору відповідач надавала оригінал паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру. Долучена до позовної заяви копія паспорту відповідача, скріплена штампами та печатками позивача, проте на ній відсутнє застереження, що зроблене власноручно ОСОБА_4, про відповідність копії оригіналу.

За таких обстави суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав відсутності доказів про укладення між сторонами письмового кредитного договору, відсутності доказів отримання ОСОБА_4 кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що питання щодо підписання відповідачем кредитного договору не відноситься до предмета заявленого позову, а відповідно і висновок судової почеркознавчої експертизи не має правового значення по даний справі є безпідставними.

Відповідно до правового висновку викладеного у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.03.2015, № 6-16цс15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не могла бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_4, гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини, відмовивши у задоволенні позову при відсутності належних, допустимих та переконливих доказів наявності між сторонами договірних зобов'язань.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на необґрунтоване стягнення судових витрат є голослівним, оскільки за змістом резолютивної частини, оскаржуваного рішення, питання відшкодування понесених сторонами судових витрат, судом першої інстанції не вирішене.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: