Справа №295/6530/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

секретаря Сидорець К.Г.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Богунського районного суду м. Житомир справу за позовом за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_4 з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_2 Аваль») про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог вказала, що у квітні 2015 р. ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», третя особа ОСОБА_5, про стягнення надлишку грошових коштів, які сплачені нею та її братом ОСОБА_5 як спадкоємцями після смерті їх батька ОСОБА_6 в обсязі більшому, ніж вартість майна одержаного у спадщину. Зокрема, у відповідності до позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог позивач просила стягнути з ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» грошові кошти в сумі 163 071 доларів США 13 центів. Представник позивача в судовому засіданні позов до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» підтримав повністю, просив задовольнити його в повному обсязі.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що після смерті 03.02.2011 р. її батька, ОСОБА_6, вона та її рідний брат ОСОБА_5, як єдині спадкоємці, вступили у спадщину та на вимогу кредитора ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» продовжували проводити сплату кредитних коштів. Після отримання свідоцтв про право на спадщину продовжували сплачувати кредитні кошти, оскільки ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» вимагав сплату таких коштів. З моменту смерті її батька та до моменту останнього платежу по кредитам спадкоємцями сплачені грошові кошти в сумі 210 828 доларів США 80 центів, в той час як загальна вартість майна, отриманого у спадщину, на день смерті спадкодавця становила 379 273 грн. 13 коп., що станом на 03.02.2011 року еквівалентно 47 757 доларів США 17 центів. Враховуючи, що вартість отриманого у спадщину майна є значно меншою, ніж грошові кошти сплачені ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» як кредитору, позивач просила стягнути надмірно сплачені грошові кошти спадкоємцями.

Позивач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, про причини неявки в судове засідання не повідомили, заяву про відкладення розгляду справи не надсилали.

Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю та суду пояснив, що спадкоємці померлого позичальника вчасно не повідомили ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про відкриття спадщини, а фактично ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» дізнався про це 19.05.2011 р. із запиту приватного нотаріуса. Жодних договорів про виконання обовязку спадкоємця між ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та спадкоємцями не укладалось, порядок сплати коштів одним платежем не погоджувався. Крім того, представник відповідача стверджував, що платежі за кредитами здійснювались не спадкоємцями, а іншою особою. А грошові кошти, які надійшли на погашення кредитів від ОСОБА_4 11.05.2011 р., були сплачені нею як фінансовим поручителем за договором поруки, а платежі відбувались в гривні, тому вимога про повернення доларів США є безпідставною. Також, представник ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» наполягав на тому, що сплата грошових коштів відбувалась за боржника іншою особою у відповідності до ст. 528 ЦК України, тому повернення таких коштів в силу положень цієї статті неможливе. Разом з тим, представник відповідача заперечував щодо розписки про передачу ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 50 000 грн. від ОСОБА_5, оскільки така розписка не є доказом у цій справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

В якості доказів у справі представником позивача та представником відповідача до матеріалів справи долучались рішення судів, які стосувались вищезазначених кредитних договорів, договорів поруки та іпотеки, які укладались в межах цих кредитних договорів. Сторонами у цих судових справах були особи, які беруть участь в цій справі, а обставини встановлені щодо тих самих осіб та стосовно одного предмету спору.

Судом встановлено, що між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_6 укладались кредитні договори, відповідно до яких позичальник отримував кредитні кошти на споживчі потреби:

- кредитний договір № Z012/110/372 від 21.05.2007 р. на суму 139 000 дол. США;

- кредитний договір № Z012/110/803 від 28.11.2007 р. на суму 60 000 дол. США

- кредитний договір № Z012/110/804 від 28.11.2007 р. на суму 125 000 дол. США

- кредитний договір № Z012/110/334 від 11.08.2008 р. на суму 182 000 дол. США.

Між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4 укладались лише два договори поруки: № Z012/110/372/1 від 21.05.2007 р. та № Z012/110/803/1 від 28.11.2007 р., зазначена обставина встановлена судовим рішенням та сторонами не оспорювалась. Рішенням Корольовського районного суду від 09.09.2014 р. у справі № 296/3325/14-ц зазначені договори поруки визнані припиненими з 03.02.2011 р., тобто, з дня смерті позичальника-спадкодавця ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28.10.2015 р. у справі № 295/7602/15-ц встановлено, що позичальник ОСОБА_6 до своєї смерті належним чином виконував взяті на себе зобовязання по кредитним договорам і вчасно сплачував кредит та відсотки по ньому.

03.02.2011 р. позичальник ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП № 162357 від 07.02.2011 р.

Судом у справі № 296/3325/14-ц та ухвалою від 25.03.2015 р. у справі № 6-41969св14 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ встановлено, що про смерть позичальника ОСОБА_6 його спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» відразу після його смерті.

03.02.2011 р. в день смерті позичальника ОСОБА_6 відкрито спадщину, яку фактично прийняли його єдині спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом та договором про поділ спадкового майна від 13.09.2011 р.

Враховуючи встановлені факти судовими рішеннями в інших цивільних справах, суд, дослідивши матеріали справи та поясненя сторін, встановив, що відповідно до наявних в матеріалах справи свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.09.2011 р., договору про поділ спадкового майна від 13.09.2011 р., витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно, витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягу з Державного реєстру правочинів по спадковій справі №39/2011, позивач ОСОБА_4 отримала у спадщину майно на загальну суму 329996 грн. 77 коп.: (25/100 ід. частин магазину непродовольчих товарів, за адресою: м. Житомир, вул. Московська (пров. Перший Московський), 16, вартістю 329 996 грн. 77 коп.).

Інший спадкоємець ОСОБА_5 на підставі вищезазначених документів, а також довідки Управління НБУ від 06.05.2015 р. за № 90-03/13-010/1214 отримав у спадщину майно на загальну суму 49 276 грн. 36 коп.: (квартиру № 61 за адресою: м. Житомир, вул. Щорса, 131, вартістю 29 790 грн. 00 коп.; 17/100 ід. частин житлового будинку № 1-а за адресою: м. Житомир, вул. Пролетарська, 4, вартістю 8 773 грн. 00 коп.; вклад на рахунку № 4 в АТ «ОСОБА_2 банк Аваль» в сумі 10 122 грн. 00 коп.; вклад на рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОСОБА_2 Аваль» в сумі 373 грн. 12 коп.; вклад на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ОСОБА_2 Аваль» в сумі 27 дол. США 48 центів (еквівалент 218 грн. 24 коп. станом на 03.02.2011р. за курсом НБУ 794,1700 грн. за 100 дол. США).

У грошовому виразі вартість спадкового майна ОСОБА_4 становить 329 996 грн.77 коп., ОСОБА_5 49 276,36 грн., а всього 379 273,13 грн.

Свідоцтва про право на спадщину є правовстановлюючими документами та видавались нотаріусом у відповідності до Інструції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. № 20/5, яка діяла до 22.02.2012 р. і на момент відкриття спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину. ОСОБА_7 не передбачала проведення грошової оцінки по визначенню ринкової вартості майна, яке передається у спадщину. Тому, зважаючи на те, що свідоцтва про право на спадщину та договір про поділ спадкового майна є чинними, а сторони в судовому засіданні не оспорювали вартість успадкованого майна, суд приходить до висновку, що вартість майна є такою, як визначено в зазначених свідоцтвах.

Окрім того, рішенням судів у справі № 295/7602/15-ц встановлено, що ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» не звертався із позовами до спадкоємців та не звертав стягнення на майно, одержане у спадщину, а також пропустив строк для предявлення вимоги до спадкоємців.

Судами встановлено, що сплата кредитних коштів за кредитними договорами № Z012/110/372 від 21.05.2007 р., № Z012/110/803 від 28.11.2007 р., № Z012/110/804 від 28.11.2007 р., № Z012/110/334 від 11.08.2008 р. від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сплачувались ОСОБА_4В, та ОСОБА_5 як спадкоємцями померлого ОСОБА_6

Також, рішеннями судів встановлено, що після смерті позичальника ОСОБА_6 відбулась заміна боржника у зобовязанні на його спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а відтак, фінансова та майнова порука припинилась з 03.02.2011 р., тобто з дня смерті позичальника-спадкодавця. Фінансовий поручитель позичальника ОСОБА_4 не надавала згоди відповідати за зобовязаннями нового боржника ОСОБА_5

В матеріалах справи міститься розписка від 10.05.2011 р., яка свідчить про те, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 50 000 грн. для погашення боргу за кредитними договорами, які були внесені на рахунок Банку 11.05.2011 р., про що свідчать квитанції, копії яких містяться в матеріалах справи.

Представник ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» посилався на те, що згідно квитанцій від 11.05.2011 р. сплата коштів за кредитними договорами № Z012/110/803 та № Z012/110/804 проводилась ОСОБА_4 як поручителем у відповідності до договорів поруки, про що міститься відмітка в квитанції.

Однак, з цим доводом суд погодитись не може, оскільки рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09.09.2014 р. у справі № 296/3325/14-ц фінансову поруку ОСОБА_4 припинено з дня смерті позичальника 03.02.2011 р.

Окрім того, проаналізувавши наявні в матеріалах судової справи квитанції про сплату кредитних коштів від 11.05.2011 р. за кредитним договором № Z012/110/803 та № Z012/110/804, встановлено, що суми сплачені через ОСОБА_4 згідно договорів поруки № Z012/110/803/1 та № Z012/110/804/1. Однак, з пояснень представника позивача вбачається, що договір поруки № Z012/110/804/1 сторонами не укладався і в матеріалах справи не міститься.

Тобто, з викладеного суд робить висновок, що платежі, які здійснені від імені ОСОБА_4, вчинені нею як спадкоємцем, а не поручителем за договором поруки.

Крім того, з огляду на рішення судів у справі № 295/7602/15-ц та наявних у матеріалах справи квитанцій про сплату коштів, в період з 15.02.2011 р. по 31.07.2013 р. спадкоємцями померлого позичальника ОСОБА_6 сплачено ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» з метою виконання зобовязань спадкоємців 210 828 дол. США 80 центів, що на день сплати дорівнювало еквіваленту в гривневому виразі 1 697 368 грн. 43 коп.

Зокрема, за кредитним договором № Z012/110/372 від 21.05.2007 р. спадкоємцями сплачено 41 241 дол. США 99 центів; за кредитним договором № Z012/110/803 від 28.11.2007 р. 42 856 дол. США 28 центів; за кредитним договором № Z012/110/804 від 28.11.2007 р. 89 550 дол. США 10 центів; за кредитним договором № Z012/110/334 від 11.08.2008 р. 37 180 дол. США 43 центи.

Суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що грошові кошти сплачувались в гривні є помилковим, оскільки з аналізу квитанцій, які містяться в матеріалах справи, сплата відбувалась саме у валюті зобовязання (доларах США) із зазначенням еквіваленту в гривні.

Зважаючи на те, що сукупна вартість спадкового майна становить 379 273 грн. 13 коп., а спадкоємцями сплачено грошові кошти в сумі 210 828 дол. США 80 центів (еквівалент на дату платежу в гривневому виразі становить 1 697 368 грн. 43 коп.), а після смерті відбулась заміна боржника у зобовязанні, суд приходить до висновку, що спадкоємцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як новими боржниками за кредитними договорами зобовязання виконані в повному обсязі.

Посилання представника відповідач на положення ч. 3 ст. 528 ЦК України щодо задоволення вимоги кредитора іншою особою без згоди боржника є помилковим, оскільки, новими боржниками у зобовязанні є спадкоємці і саме вони здійснювали погашення за кредитними договорами.

Враховуючи, що станом на 03.02.2011 р. офіційний курс НБУ доллару США по відношенню до української гривні становив 7,9417 грн. за 1 долар США, а валюта зобовязання є долар США - вартість успадкованого майна становить 47 757,17 доларів США, що еквівалентно 379 273,13 грн.

Враховуючи, що спадкоємцями сплачені грошові кошти в розмірі більшому ніж сума, яка підлягала сплаті ними як спадкоємцями, суд вважає законною вимогу про повернення надлишку сплачених спадкоємцями грошових коштів в якості виконання зобовязань спадкоємців після смерті позичальника ОСОБА_6

В своєму запереченні представник ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» просив застосувати положення ст. 267 ЦК України та відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову у звязку зі спливом трирічного строку позовної давності. Заява мотивована тим, що позивач звернулась до суду із позовною заявою 24.02.2015 р, тому позовні вимоги щодо грошових коштів, сплачених до 24.02.2012 р. є пропущеними.

Суд відмовляє в задоволенні цієї заяви, оскільки, з матеріалів справи та рішень судів в інших справах вбачається, що строк позовної давності не пропущений.

Так, відповідач неодноразово в 2011-2013 роках звертався із вимогою про сплату кредитних коштів до поручителів і спадкоємців. Відповідач, який мав інформацію щодо вартості успадкованого майна, продовжував вимагати у позивача сплату грошових коштів, а у випадку невиконання вимоги повідомляв про своє право звернути стягнення на майно, передане поручителями в іпотеку. Про припинення поруки з дня смерті позичальника 03.02.2011 р., ОСОБА_4 довідалась 09.09.2014 р. відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира у справі № 296/3325/14-ц, тому і просила поновити строк позовної давності.

Про виконання своїх зобовязань ОСОБА_4 зверталась із заявою від 14.03.2014 р. до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», відповідь на яку не отримала.

В період з 2011 по 2013 роки позивач вносила грошові кошти на погашення заборгованості за кредитними договорами, в той час як відповідачу була відома інформація про смерть позичальника та про осіб-спадкоємців. Відтак, ОСОБА_4 влаштовував такий порядок виконання зобовязань спадкоємцями, що встановлювалось судами в інших справах.

Окрім того у відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В даному випадку, строк виконання визначається у відповідності до положень кредитних договорів та не є пропущеним.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В цьому випадку позивач в період 2011-2013 роки виконувала зобовязання як спадкоємець.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що строк позовної давності у три роки не є пропущеним, а заява ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» підлягає залишенню без задоволення.

Зважаючи на позицію Верховного суду України, викладеній в постанові від 08.04.2015 р. у справі № 6-33цс15, оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В статті 527 ЦК України зазначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 529 ЦК України визначено, що кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтями 1216, 1218, 1223, 1268, 1281, 1282 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями (п. 32 Постанови).

В постанові Верховного Суду України від 17.04.2013 р. у справі № 6-18цс13 зазначено, що у випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Також, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. А тому, висновок суду касаційної інстанції про те, що у разі смерті боржника, який був стороною кредитного договору, не відбувається заміна боржника в зобовязанні, оскільки має місце успадкування грошового обовязку спадкоємцем, є помилковим.

Узагальненнями судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, Верховним Судом України зазначено, що якщо боржник помер, то в силу ст. 1282 ЦК спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину. За ст. 607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. У звязку з цим, враховуючи, що спадкоємці відповідають за борги спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину, то за відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобовязання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 529, 598, 599, 607, 1216, 1218, 1223, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 60, 88, 169, 209, 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про стягнення коштів, задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на користь ОСОБА_4, 16 грудня 1983 р. н. заборгованість у сумі 163 071 (сто шістдесят три тисячі сімдесят один доларів США) 63 центи, що станом на 24.04.2015 р. становить 3 674 177 (три міліонна шістсот сімдесят чотири тисячі сто сімдесят сім грн.) 17 коп.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка