Справа 331/243/16-ц
Провадження 2/331/409/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15 березня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя

у складі : головуючого судді О.Є.Жуковій

при секретарі В.С. Пакуло

за участю відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 , третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі 86 в будинку 159 а по вул. Гоголя в м. Запоріжжя, з тих підстав, що останні в квартирі не проживають з 31 жовтня 2014 року , оскільки змінили місце проживання та фактично проживають за іншою адресою . Оскільки реєстрація відповідачів в належній їй на праві власності квартирі впливає на розмір оплати нею комунальних послуг , вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову .

Відповідачка ОСОБА_1 позов визнала в повному обсязі, зазначивши, що з жовтня 2014 року дійсно з дітьми проживає у найманому житлі за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки з батьком дітей вона розлучилася та не спілкується, вона не може добровільно знятися з реєстрації в спірному житлі. Крім того, відповідачка зазначила, що її батькам на праві власності належить нерухоме майно в м. Ялта АРК Крим, і останні не заперечують щодо реєстрації її дітей у вказаному житлі.

Залучений до участі у справі в якості законного представника неповнолітніх дітей ОСОБА_6, повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України, справу розглянуто у його відсутність.

Представник третьої особи органу опіки та піклування заперечувала проти позову в частині визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказавши , що відсутні належні докази того, що права неповнолітніх не будуть порушені, вони будуть забезпечені житлом.

Суд, вислухавши пояснення відповідача та представника третьої особи , приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира 86 в будинку 159 а по вул. Гоголя в м. Запоріжжя (а.с.3).

У вказаній квартирі зареєстрована донька позивачки ОСОБА_1 та двоє її неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6, 32).

Колишній чоловік відповідачки та батько неповнолітніх дітей ОСОБА_6 рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2015 року визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі (а.с. 25).

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ч.3, ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми з 31 жовтня 2014 року в квартирі належній на праві власності ОСОБА_3 не проживають , а мешкають за іншою адресою, а саме: м. Запоріжжя, вул. АДРЕСА_2, що підтверджується договором найму житлового приміщення від 31 жовтня 2014 року (а.с.31).

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини - Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз встановлених судом обставин справи та норм чинного законодавства, дає суди підстави дійти до висновку, що відповідачка та її неповнолітні діти не проживають в спірному житлі більше року, місцем проживання неповнолітніх дітей , згідно норм ст. 29 ЦК України , на теперішній час є місце проживання відповідачки ОСОБА_1, а отже наявні підстави , встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України для визнання ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими , що втратили право користування в спірному житлі.

Твердження представника органу опіки та піклування про те, що визнання неповнолітніх такими , що втратили право на користування житлом в квартирі буде порушувати права неповнолітніх, судом не береться до уваги, оскільки неповнолітній діти проживають разом з матір»ю , що підтверджено договором найму, бабусі та дідусю неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві власності належить нерухомість в м. Ялта, і згідно наданих ними заяв, вони не заперечують зареєструвати в належному їм на праві власності житлі доньку ОСОБА_1 та її дітей , що свідчить про те, що неповнолітні мають житло для проживання.

Разом з тим, суд вважає , що позовні вимоги щодо зняття з реєстрації відповідачів в спірному житлі задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, а отже, визнання відповідача та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для знання їх з реєстрації в квартирі.

На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 217,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 , третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі 86 в будинку 159 а по вул. Гоголя в м. Запоріжжя.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Є. Жукова

15.03.2016