Справа № 162/1706/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Провадження № 22-ц/773/1055/16 Категорія: 28 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З. А., Здрилюк О.І.,

секретар - Шугалова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору будівельного підряду недійсним, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд з указаним позовом покликаючись на те, що влітку 2012 року він найняв бригаду робітників для проведення ремонтних робіт у будинку.

Не маючи необхідної кваліфікації, бригада виконала свою роботу з серйозними порушеннями технології будівництва та істотними недоробками, за що отримала аванс в сумі 640 грн., заволодівши таким чином його коштами.

З приводу шахрайських дій відповідача, умисного знищення або пошкодження майна він неодноразово звертався до прокуратури Турійського району про порушення кримінальної справи, однак відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

Враховуючи викладене, просив визнати його потерпілим внаслідок кримінального правопорушення, визнати недійсним вказаний договір підряду та стягнути з відповідача на його користь 4814,50 грн. моральної шкоди, завданої неякісним ремонтом будинку.

Заочним рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 травня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору будівельного підряду недійсним, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом та за заповітом житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 47, 48).

Судом першої інстанції встановлено, що восени 2012 року з метою ремонту свого будинку по АДРЕСА_1 позивач найняв бригаду майстрів-будівельників для проведення ремонтно-будівельних робіт у складі відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 та брата відповідача ОСОБА_4

Підрядники працювали два дні та розібрали два підсобних приміщення, підняли будинок, поміняли закладні вінці.

Оплата за роботу була визначена сторонами в сумі 4000 грн. Проектно-кошторисна документація на проведення ремонту будинку не виготовлялася.

Як убачається з письмових пояснень ОСОБА_1, показань свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5 між позивачем та відповідачем було укладено усний договір будівельного підряду, який до закінчення обумовлених робіт було розірвано. Заміну дерев'яних підвалин будинку виконувала уже інша бригада майстрів на чолі з ОСОБА_5

Аналізуючи наведені обставини справи, слід дійти висновку про те, що сторони уклади усний договір, який містить ознаки договору будівельного підряду та договору підряду. Однак, враховуючи, що замовник ОСОБА_1 не надав підряднику проектно-кошторисну документацію, як це передбачено ст. 875 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правові норми, які регулюють договір будівельного підряду, а підлягають застосуванню загальні положення про підряд.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 853 цього Кодексу замовник зобов'язується прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він уклав з відповідачем усний договір підряду щодо ремонту належного йому на праві власності будинку і просить визнати його недійсним у зв'язку з серйозними порушеннями технології будівництва. При цьому, зазначивши у позовній заяві, що виконані роботи він прийняв під тиском, позивач жодних доказів на підтвердження цієї обставини суду не надав.

Крім того, нормами законодавства не передбачено можливості визнання недійсним договору підряду у зв'язку з недоліками виконаних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначених підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним позивач не навів.

Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові (ч. 2 ст. 857 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Отже законом встановлено правові наслідки неналежного виконання підрядником робіт за договором і способи захисту порушених у зв'язку з цим прав замовника (при доведеності заявлених вимог). Однак ОСОБА_1 не скористався наданими йому можливостями захистити свої права в один з передбачених законом способів, а пред'явив позов про визнання договору підряду недійсним, який не підлягає задоволенню в силу наведених вище обставин справи та вимог законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Заявивши вимогу про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 не надав суду доказів про наявність наведених вище встановлених законом підстав для такого відшкодування, а укладеним між сторонами договором не передбачалося відшкодування моральної шкоди у разі неналежного виконання робіт підрядником.

В апеляційній скарзі вірно зазначено про те, що одним з важливих напрямків соціальної політики держави є соціальний захист інвалідів, до яких відноситься позивач. Однак наведена обставина не стосується підстав і предмету заявленого ОСОБА_1 позову, а тому не впливає на правильність вирішення спору.

У зв'язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог і вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Любешівського районного суду від 11 травня 2016 року правильно відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної, товарознавчої експертизи для встановлення розміру заподіяних йому матеріальних збитків, оскільки вимог про їх відшкодування позивач не заявляв. Тобто обставини, які можуть бути встановлені висновком такої експертизи, виходять за межі підстав і предмета позову, а відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Апелянт безпідставно покликається на неповне з»ясування судом обставин справи, оскільки за його клопотанням були допитані свідки ОСОБА_3.(а.с. 135- 140), ОСОБА_5.(а.с.209-214).

Судом вжито заходів для допиту як свідка ОСОБА_4 однак, останній за адресою, зазначеною позивачем не проживає (а.с.141-153).

Клопотань про виклик інших свідків заявлено не було.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є суб'єктивним, помилковим тлумаченням як норм закону, так і фактичних обставин справи, а тому не можуть слугувати підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача позивача ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 травня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді