ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/715/16-ц
Провадження № 2/210/741/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" березня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Ширинової К.С.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши в порядку ст.197 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті та визнання права власності на квартиру в порядку успадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_2 із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги позивачем ОСОБА_2 вмотивовано тим, що 02 грудня 2008 року померла його рідна бабуся, - ОСОБА_6, яка на день смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кв.№43. Померлою за життя було складено заповіт, який було посвідчено Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 21 березня 2006 року за реєстром №1-972, відповідно до якого вона заповіла йому належну їй частину приватизованої квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43.

Вказував на те, що після смерті бабусі залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини вказаної вище квартири, яка належала померлій на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності, яке було видане на імя померлої УЖКГ Виконкому Криворізької міської Ради 24 грудня 1993 року та зареєстровано Криворізьким БТІ у реєстрову книгу №41П-539-539. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить йому особисто на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане 17 лютого 2006 року ОСОБА_7, нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, реєстр №1-477 після смерті його рідного дідуся, - ОСОБА_8, який помер 02 січня 2004 року, яке було зареєстровано 28 лютого 2006 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до витягу про реєстрацію права власності №9965345.

Зазначав, що факт родинних звязків із померлою ОСОБА_6 підтверджується копією свідоцтва про народження його батька, - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яке видане 29 липня 1969 року ІІ-АВ №064028 Дзержинським районним відділом ЗАГС м. Кривого Рогу, в якому матірю записана ОСОБА_6; копією його свідоцтва про народження, яке видане 23 серпня 1988 року У-КИ №405083 Дзержинським відділом ЗАГС м. Кривого Рогу, в якому батьком записаний ОСОБА_9; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_9, який помер 24 грудня 2003 року, яке видане відділом РАГС Довгинцівського РУЮ м. Кривого Рогу 26 грудня 2004 року.

Посилався на ті обставини, що після смерті сина та чоловіка, які померли один за одним, ОСОБА_6 залишилися зовсім самотньою, тому на її прохання він став проживати разом із нею у квартирі по вулиці Семашка, буд.№9, кв.№43 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Після її смерті, маючи заповіт на руках, та зважаючи на те, що з бабусею він фактично мешкав разом до дня її смерті, на протязі шести місяці після її смерті до нотаріальної контори він не звернувся. Для можливості оформлення субсидії для оплати комунальних послуг по вказаній квартирі, він як власник звернуся до відділу субсидій виконкому Дзержинської райради, але йому було відмовлено в звязку із тим, що він є лише власником 1/2 частини квартири, та для оформлення у подальшому субсидії йому необхідно оформити спадщину після смерті іншого співвласника квартири. 15 січня 2016 року він як спадкоємець за заповітом, звернулася до ОСОБА_10, державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлій. Але нотаріусом йому було відмовлено та розяснено, що так як у встановлений законодавством термін із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори він не звернувся, а також не надав рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту постійного проживання разом із померлою у відповідності до ст.1268 ЦК України, то для вирішення питання спадкування йому необхідно звернутися до суду. При цьому нотаріусом були перевірені дані зі Спадкового реєстру та видані витяги про те, що заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_11 станом на 15 січня 2016 року є чинним (витяг 42681706 від 15 січня 2016 року), та те, що після смерті ОСОБА_11 спадкова справа не заводилася. У квартирі АДРЕСА_1 він проживає і на даний час, що підтверджується Актом, який складено та підписано мешканцями будинку №9 по вулиці Семашко м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, підписи яких засвідчено старшим майстром дільниці.

Вважає, що його реєстрація за іншою адресою не є перешкодою для встановлення факту його постійного місця проживання разом із померлою бабусею ОСОБА_6 з січня 2007 року до дня її смерті, - 02 грудня 2008 року. Вартість квартири, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, загальною площею, - 46,5 кв.м., житловою, - 30,1кв.м., згідно висновку про експертну вартість спадкового майна, який складено 25 січня 2016 року ТОВ «АТРІ ГРУП», становить 52015,00 гривень.

На підставі вищевикладеного просив позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким встановити факт постійного проживання його, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі спадкодавцем, - ОСОБА_6, яка померла 02 грудня 2008 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, з січня 2007 року до дня її смерті, - 02 грудня 2008 року, та визнати за ним право власності в порядку успадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 02 грудня 2008 року у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, на 1/2 частину квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Семашко, буд.№9, кв.№43, загальною площею, - 46,5 кв.м., житловою, - 30,1 кв.м.

Присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 (а.с.21) та його представник ОСОБА_3 надали пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд її задовольнити.

Представник відповідача, - Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожна окремо надали пояснення по суті справи, підтвердили той факт, що після смерті чоловіка ОСОБА_6, позивач ОСОБА_2 приблизно в 2007 році переїхав проживати до квартири, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, проживав та до дня смерті ОСОБА_6 та проживає там по даний час.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та свідків, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

З матеріалів справи вбачається наступне.

З копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ №246415, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що 02 грудня 2008 року померла громадянка ОСОБА_6 (а.с.6).

З довідки №147 від 15 січня 2016 року, виданої КП «ЖЕО №8» вбачається, що померла 02 грудня 2008 року ОСОБА_6 була зареєстрована та фактично проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кв.№43. Знята з реєстраційного обліку 16 грудня 2008 року у звязку зі смертю (а.с.7).

Померлою ОСОБА_6 за життя було складено заповіт, який було посвідчено Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 21 березня 2006 року за реєстром №1-972, відповідно до якого вона заповіла позивачеві ОСОБА_2 належну їй частину приватизованої квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43 (а.с.8), яка належала померлій на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності, яке було видане на імя померлої УЖКГ Виконкому Криворізької міської Ради 24 грудня 1993 року та зареєстровано Криворізьким БТІ у реєстрову книгу №41П-539-539 (а.с.9). Інша 1/2 частина вказаної квартири належить позивачеві ОСОБА_2 особисто на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане 17 лютого 2006 року ОСОБА_7, нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, реєстр №1-477 після смерті його рідного дідуся, - ОСОБА_8, який помер 02 січня 2004 року, яке було зареєстровано 28 лютого 2006 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до витягу про реєстрацію права власності №9965345 (а.с.10, 11).

Факт родинних звязків позивача ОСОБА_2 із померлою ОСОБА_6 підтверджується копією свідоцтва про народження батька позивача, - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, яке видане 29 липня 1969 року ІІ-АВ №064028 Дзержинським районним відділом ЗАГС м. Кривого Рогу, в якому матірю записана ОСОБА_6 (а.с.12); копією свідоцтва про народження позивача, яке видане 23 серпня 1988 року У-КИ №405083 Дзержинським відділом ЗАГС м. Кривого Рогу, в якому батьком записаний ОСОБА_9 (а.с.13); копією свідоцтва про смерть ОСОБА_9, який помер 24 грудня 2003 року, яке видане відділом РАГС Довгинцівського РУЮ м. Кривого Рогу 26 грудня 2004 року (а.с.14).

З пояснень позивача, його представника та свідків встановлено, що після смерті сина та чоловіка, на прохання ОСОБА_6, позивач став проживати разом із останньою у квартирі по вулиці Семашка, буд.№9, кв.№43 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Після смерті ОСОБА_6, маючи заповіт на руках, та зважаючи на те, що з бабусею він фактично мешкав разом до дня її смерті, на протязі шести місяці після її смерті до нотаріальної контори він не звернувся. Для можливості оформлення субсидії для оплати комунальних послуг по вказаній квартирі, він як власник звернуся до відділу субсидій виконкому Дзержинської райради, але йому було відмовлено в звязку із тим, що він є лише власником 1/2 частини квартири, та для оформлення у подальшому субсидії йому необхідно оформити спадщину після смерті іншого співвласника квартири. 15 січня 2016 року він як спадкоємець за заповітом, звернулася до ОСОБА_10, державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлій.

15 січня 2016 року, відповіддю нотаріуса за №21/01-16, позивачеві було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом, та розяснено, що так як у встановлений законодавством термін із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори позивач не звернувся, а також не надав рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту постійного проживання разом із померлою у відповідності до ст.1268 ЦК України, то для вирішення питання спадкування йому необхідно звернутися до суду (а.с.15). При цьому нотаріусом були перевірені дані зі Спадкового реєстру та видані витяги про те, що заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_11 станом на 15 січня 2016 року є чинним (витяг 42681706 від 15 січня 2016 року) (а.с.16, 51), та те, що після смерті ОСОБА_11 спадкова справа не заводилася (а.с.17, 50).

У квартирі АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_2 проживає і на даний час, що підтверджується Актом, який складено та підписано мешканцями будинку №9 по вулиці Семашко м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, підписи яких засвідчено старшим майстром дільниці (а.с.18).

Вартість квартири, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, загальною площею, - 46,5 кв.м., житловою, - 30,1кв.м. (а.с.19, 20), згідно висновку про експертну вартість спадкового майна, який складено 25 січня 2016 року ТОВ «АТРІ ГРУП», становить 52015,00 гривень (а.с.22-40).

Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем, на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК він не заявив про відмову від неї.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 ОСОБА_12 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину, оскільки з померлою ОСОБА_6 постійно проживав без реєстрації за однією адресою. З Акту від 21 січня 2016 року, наданого позивачем до матеріалів справи (а.с.18), складений мешканцями будинку №9 по вул. Семашка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та завіреного старшим майстром дільниці №4 ТОВ «СІТІ СЕРВІС-КР», підтверджується факт спільного мешкання позивача ОСОБА_2 разом з його бабусею, - ОСОБА_6 по день смерті останньої, - 02 грудня 2008 року. Даний факт також підтвердили і допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, враховуючи, що встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2 щодо встановлення факту постійного його проживання разом зі спадкодавцем, - ОСОБА_6, яка померла 02 грудня 2008 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, з січня 2007 року до дня її смерті, - 02 грудня 2008 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

В частині вимог позивача ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, суд вважає їх також обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положень ст.ст.1268, 1269 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому законодавством. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст.1220 ЦК України).

В силу ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (ч.3 ст.1235 ЦК України).

У своєму заповіті ОСОБА_6 призначив одного спадкоємця, позивача ОСОБА_2, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, на час відкриття спадщини не встановлено.

Однак позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у встановлений законодавством термін із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори не звернувся, а також не надав рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту постійного проживання разом із померлою у відповідності до ст.1268 ЦК України, у зв'язку з чим його право на спадщину не визнається.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на об'єкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як встановлено судом, за життя спадкодавцеві ОСОБА_6 належала 1/2 частка квартири, розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, що підтверджується свідоцтвом про право власності, яке було видане на імя померлої УЖКГ Виконкому Криворізької міської Ради 24 грудня 1993 року та зареєстровано Криворізьким БТІ у реєстрову книгу №41П-539-539. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить позивачеві ОСОБА_2 особисто на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видане 17 лютого 2006 року ОСОБА_7, нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, реєстр №1-477 після смерті його рідного дідуся, - ОСОБА_8, який помер 02 січня 2004 року, яке було зареєстровано 28 лютого 2006 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» відповідно до витягу про реєстрацію права власності №9965345.

1/2 частину квартири, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, ОСОБА_6 заповідала позивачу ОСОБА_2

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що право позивача на спадкове майно, 1/2 частину квартири розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, не визнається, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану частку квартири в нотаріальному порядку, що свідчить про наявність порушеного права, суд, з метою захисту порушених та невизнаних прав позивача, приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання права власності на частку спірної квартири в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 15, 16, 57, 60, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст.15 - 16, 328, 1218, 1220, 1223, 1226, 1261, 1268 - 1269, 1270, 1296 - 1298 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті та визнання права власності на квартиру в порядку успадкування за заповітом, - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі спадкодавцем, - ОСОБА_6, яка померла 02 грудня 2008 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, з січня 2007 року до дня її смерті, - 02 грудня 2008 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності в порядку успадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 02 грудня 2008 року у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, на 1/2 частину квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Семашко, буд.№9, кв.№43, загальною площею, - 46,5 кв.м., житловою, - 30,1 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. Ю. Вікторович