Справа № 366/803/16-ц Головуючий у І інстанції Гончарук О. П.
Провадження № 22-ц/780/4189/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 22 31.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 1 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

у с т а н о в и л а:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 1 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4

Під час розгляду справи представник відповідача заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування нежитловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення частки в натурі з майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 1 червня 2016 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення у вищевказаній справі № 366/103/16-ц.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції керувався вимогами п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України та виходив з неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, оскільки наслідком її розгляду буде визначено частки майна, якими володіють сторони.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено в п. 4 ч. 1 цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується в тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду (п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Отже, така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем порушено питання про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним, оскільки відповідач без його згоди та відома передала в оренду третій особі частину майна, що належить йому на праві спільної часткової власності.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду даної цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом даного судового розгляду є недійсність правочину на момент його укладення, а визначення часток майна кожного із сторін в майбутньому (після укладення правочину) не має правового значення для правильного вирішення спору.

Тобто між справами, що розглядаються, не існує тісного матеріально-правового зв'язку, який повинен виражатися в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував вимог ст. 157 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

У відповідності ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема, порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновок суду щодо зупинення провадження у справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 1 червня 2016 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Антоненко

М.А. Поліщук