АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/6329/14-ц
Провадження № 22-ц/792/566/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Кізюн О.Ю., Янчук Т.О.

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: позивача та представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 20.02.2009 року між ним та відповідачем по справі ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цієї ж адресою, однак відповідач по справі приховав інформацію про те, що будинок збудовано з порушенням будівельних норм та правил, і він має суттєві недоліки та є непридатним для проживання. На виконання умов даного договору позивач передав відповідачу під розписку 118 000 доларів США, що на час укладення договору було еквівалентно 1 292 100 грн. ОСОБА_2 вважаючи дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать ч.2 п.5 Договору просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, який був укладений 20.02.2009 року між ним та ОСОБА_1 та стягнути з останнього кошти в сумі 1 292 100,00 грн., як набуті ним без достатньої правової підстави. В ході розгляду справи ОСОБА_2 уточнив та збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 345 000 грн., отриманих відповідно до умов договору купівлі-продажу від 20.02.2009 року та 1 502 880 грн., набутих без достатньої правової підстави, а всього - 1 847 880 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25.05.2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20.02.2009 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 118 000 доларів США.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.09.2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Заворотна О.Л. Провадження 22ц/792/566/16

Доповідач - Марцинкевич А.М. Категорія № 20

Хмельницької області від 15.01.2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 25.05.2015 року - скасовано, справу в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів направлено на новий розгляд.

Заявою від 11.12.2015 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 345 000 грн., отриманих відповідно до умов договору купівлі-продажу від 20.02.2009 року та 103 237,48 доларів США, набутих без достатньої правової підстави.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в сумі 345 000 грн. та 103 237,48 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 21.01.2016 року - 24,66 грн. за 1 долар США - 2 545 836, 26 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з вказаним рішенням суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 103 237, 48 доларів США як безпідставно набутих коштів, тому в даній частині рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Заперечує той факт, що кошти в сумі 118 000 доларів США, які були отриманні ним від ОСОБА_2 20.02.2009 року, передані в якості оплати за придбані будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1. Вважає, що вимога позивача про стягнення безпідставно набутих коштів, свідчить проте, що ОСОБА_2 визнає факт, що дані кошти передавалися ним без будь-якої правової підстави, і вони не стосуються спірного правочину. Судом першої інстанції неправильно оцінено обставини справи щодо встановлення початку перебігу позовної давності для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, вважає висновки суду в цій частині такими, що не відповідають обставинам справи, тому просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21.01.2016 року в частині стягнення ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів в сумі 103 237,48 доларів США на користь ОСОБА_2 та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав і мотивів.

Згідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 лютого 2009 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою (а.с 6-7).

Пунктом 2 даного договору визначено, що продаж зазначеного будинку та земельної ділянки вчинено за -345 000 грн. Продаж зазначеного житлового будинку вчинено за - 100 000 грн., земельної ділянки за - 245 000 грн., дані кошти Продавцем отримано від Покупця до підписання цього договору.

Крім того, позивач ОСОБА_2, стверджує, що під час оформлення спірного договору купівлі-продажу ним було передано ОСОБА_1 118 000 доларів США в рахунок оплати за придбані об'єкти. Факт отримання коштів підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 20.02.2009 року, зі змісту якої слідує, що «ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 118 000 доларів США, претензій до покупця немає, і у випадку розірвання договору купівлі-продажу по його ініціативі, зобов'язується відшкодувати матеріальні та моральні збитки» (а.с. 51).

Суд першої інстанції, при ухваленні рішення від 21.01.2016 року, враховуючи положення статті 1212 ЦК України, якою регулюються випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, прийшов до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу від 20.02.2009 року визнаний судом недійсним, тому відповідач набув кошти, згідно розписки, безпідставно.

Колегія судді апеляційної інстанції погоджується із даним висновком суду першої інстанції, оскільки факт отримання коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_2 в сумі 118 000 доларів США не заперечується сторонами. Доказів того, що кошти було повернуто, чи розписку визнано недійсною, чи можливо в цей день між сторонами було укладено ще якийсь договір купівлі-продажу не надано, тому дане боргове зобов'язання породжує відповідні правові наслідки.

Посилання апелянта, що 118 000 доларів США ним було отримано від ОСОБА_2 не в рахунок оплати за продані ним будинок та земельну ділянку по договору купівлі-продажу від 20.02.2009 року, спростовуються змістом самої розписки, написаної в день укладення даного договору, в якій ОСОБА_1 вказано, що «претензій до покупця ОСОБА_2 немає». Доказів того, що між ними було укладено інший правочин, за який було отримано вказану суму коштів не надано.

Під час слухання справи в суді апеляційної інстанції представник апелянта стверджував, що кошти були передані як завдаток в рахунок укладення в майбутньому якогось договору. Проте, дані припущення нічим не підтверджені та не доведені і спростовуються поясненнями позивача, який вказував, що будь-яких інших правочинів, окрім спірного договору, з ОСОБА_1 не укладав і наміру такого не мав.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння;повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ в своїй ухвалі від 30.09.2015 року зазначив, що питання про повернення коштів, отриманих відповідачем понад суму визначену у договорі, підлягає вирішенню відповідно до заявлених позовних вимог і в порядку, передбаченому ст.1212 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апелянта, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою про стягнення безпідставно набутих коштів згідно розписки спростовуються положеннями ст. 261 ЦК України, з якої слідує, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки з строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початком перебігу строку є день, коли особа довідалася або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права (ст.263 ЦК).

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Із матеріалів даної справи вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права з висновку будівельно-технічного дослідження № 1608/12-21, складеного 30.10.2012 р. експертами Вінницького відділення КНДІСЕ, із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення коштів сплачених за нього ОСОБА_2 звернувся до суду в квітні 2014 року, без пропуску трирічного строку для звернення до суду за захистом свого права. Крім того, положення статті 1212 ЦК України передбачають, що особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки, кошти в сумі 118 000 доларів США ОСОБА_1 від ОСОБА_2 були отримані в рахунок оплати за продані земельну ділянку і будинок, тому після визнання судом даного договору купівлі-продажу недійсним, відповідачу слід повернути дану суму коштів, як безпідставно отриманні, адже підстава їх набуття відпала.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, із стягненням з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 103 237, 48 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 21.01.2016 року - 24,66 грн. за 1 долар США - 2545836,26 грн.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки її мотиви є безпідставними, необґрунтованими, не мають достатнього підтвердження, та спростовуються матеріалами справи та законодавчим регулюванням спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до норм чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом норми як процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги, вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Виходячи з принципу диспозитивності, апеляційний суд не робить висновків щодо законності рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно набутих коштів в сумі 345 000 грн., оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313,315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич