ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Іваненко Ю.Г., Парінової І.К., Завгородньої І.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладу, процентів на банківський вклад, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладений договір банківського вкладу від 04 січня 2012 року № SАМDN1058 шляхом подання ним заяви від 04 січня 2012 року № SАМDN1058 на оформлення вкладу «Стандарт, 12 мес.», яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору сума вкладу становить 20003,32 дол. США, вклад оформляється на строк 367 днів, по 04 січня 2013 року включно, банк відкриває рахунок № НОМЕР_1, на який зараховується вклад, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 8 % річних, при продовженні строку вкладу розрахунок процентів за кожен новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуваних депозитних вкладів без укладення додаткових угод, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць.

Згідно з додатковою угодою від 04 січня 2012 року процентна ставка збільшена на 0,5 % річних, тобто становить 8,5 % річних.

Позивач зазначає, що з моменту укладення договору по 08 березня 2014 року йому виплачено проценти на банківський вклад, проте в подальшому проценти за вкладом він не отримував.

03 грудня 2014 року він звернувся до банку із заявою про відмову від продовження строку вкладу та з вимогою повернути вклад та проценти за вкладом.

19 грудня 2014 року він отримав від банку лист від 15 грудня 2014 року, зі змісту якого вбачається, що банк відмовляється виконати його вимогу про повернення вкладу та сплатити проценти.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви про уточнення позову, позивач просить розірвати договір банківського вкладу від 04 січня 2012 року № SАМDN1058, стягнути з банку на його користь суму вкладу у розмірі 20 002 дол. 32 цента США, проценти за банківським вкладом у розмірі 2 203 дол. 66 центів США, які нараховані з 08 березня 2014 року по 23 червня 2015 року з розрахунку 8,5 % річних; 3 % річних за фактичне користування банківським вкладом у розмірі 309 дол. 07 центів США, які нараховані станом на 23 червня 2015 року, а також 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження внесення грошових коштів на депозитний рахунок банку.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 січня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою № SAMDN1058 на оформлення банківського вкладу «Стандарт, 12 мес.» (в доларах) на наступних умовах: банк відкриває клієнту вкладний рахунок за вкладом № НОМЕР_1, сума вкладу 20 002,32 дол. США за ставкою 8 % річних. Дата вимоги вкладником вкладу по 04 січня 2013 року.

Відповідно до п. 3 даної заяви, якщо після закінчення строку вкладу вкладник не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у заяві, тобто на 367 днів. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника до банку.

Згідно з додатковою угодою від 04 січня 2012 року процентна ставка збільшена на 0,5 % річних, тобто становить 8,5 % річних на строк до 04 січня 2013 року.

04 січня 2012 року ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_7 було видано довіреність на розпорядження депозитними коштами за заявою № SAMDN1058.

03 грудня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій повідомив про відмову від продовження строку вкладу за договором від 04 січня 2012 року № SAMDN1058 на новий термін, просив після закінчення строку дії депозиту виплатити тіло депозиту та нараховані відсотки у будь-якому відділенні банку в місті Києві.

Дану заяву працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» отримано 09 грудня 2014 року.

15 грудня 2014 року банком на адресу позивача листом повідомлено, що у зв'язку з окупацією відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі обмежує можливість проведення банківських операцій. На даний час єдиний варіант вирішення питання щодо депозитного договору є проведення реструктуризації депозитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 2. 1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

На порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58, 59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням тощо.

Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитного зобов'язання перед позивачем за вказаним вище договором від 04 січня 2014 року, не спростував відомостей про відкриття за договором особового рахунку.

Апеляційний суд при розгляді справи обмежився лише правовим аналізом довідки від 02 серпня 2014 року № 6880031, підписаної начальником департаменту по координаційній роботі з клієнтами Кримського регіонального управління ОСОБА_8, про стан рахунку та здійснені операції, яка отримана через систему InternetBanking (Приват 24), та дійшов передчасних висновків про недоведеність позову, незважаючи на викладені вище обставини.

Таким чином, апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко І.К. Парінова О.В. Ступак