Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2125/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 47 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Млинище» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що 25.12.2006 року між його доверителем та та СТОВ «Млинище» укладено договір № 228 оренди земельної ділянки загальною площею 1,9631 га, розташованої на території Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області строком на 20 років для сільськогосподарського виробництва зі щорічною сплатою орендної плати в строк до 31 грудня поточного року. Оскільки відповідач не сплатив орендну плату за 2013 та 2014 рік та не в повному обсязі за 2012 рік, просив достроково розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути заборгованість з орендної плати в сумі 4999,72 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове - про задоволення позову в частині розірвання договору оренди, посилаючись на порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає що судом не враховано невиконання зобов"язань відповідачем щодо внесення орендної плати, вимог ст. 614 ЦК України, згідно якої тягар доведення належного виконання зобов"язань покладається на орендаря, не надана належна оцінка правильності сплати податків, пов"язаних із виконанням зазначеного договору.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 1,9631 га (а.с. 68-69).

25 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Млинище» укладено договір оренди вказаної ділянки на 20-річний строк. Дговором, зокрема визначено, що орендна плата вноситься в кінці року, після закінчення збору врожаю і видається до 31 грудня поточного року (п. 11). Договором передбачено можливість отримання в рахунок орендної плати продукції або послуг (а.с. 5 - 6).

Того ж дня, відповідно до акту приймання - передачі, земельна ділянка була передана відповідачу (а.с.7).

Як вбачається із заяв позивача та видаткових касових ордерів, 31.12.2012 року останній звернувся до відповідача з заявою про виплату орендної плати за 2012 рік (а.с. 53) і у той же день вказані кошти отримав (а.с. 54, 55); 31.12.2015 року звернувся із заявою про отримання орендної плати за 2013 рік (а.с. 56) та отримав вказані кошти у той же день (а.с. 57); 18.12.2015 року звернувся із заявами про отримання орендної плати за 2014 та 2015 роки (а.с. 58, 60), отримавши ці кошти 31.12.2015 року (а.с. 59, 61).

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 23.12.2015 року, останній орендну плату за період 2013-2014 років отримав та претензій не має (а.с. 52).

У своїх запереченнях проти позовних вимог, відповідач зазначав, що не мав можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем, оскільки він не з"являвся за отриманням коштів.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки орендарем виступає господарське товариство, обов"язком якого є здійснення бухгалтерського обліку та проведення податкової звітності, будь-які виплати коштів, відпуск продукції або надання послуг воно зобов"язано оформляти відповідними документами, що у відповідності до звичаєв ділового обороту здійснюється за місцем знаходження офісу або через банківські установи.

Умови договору оренди не передбачають чіткого регламенту проведення виплат орендної плати. Не міститься і відповідних вимог в чинному законодавстві.

Позивач до орендаря з заявою про здійснення перерахунку орендної плати на його рахунок не звертався та відповідних реквізитів не надавав.

Не надано суду і будь-яких доказів і того, що на звернення ОСОБА_2 про отримання орендної плати відповідач відмовив або виплатив кошти у неповному розмірі.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що затримка виплати орендної плати сталася з вини позивача, а тому підств для розірвання договору за його вимогою немає.

При цьому колегія суддів вважає, що посилання апелянта на те, що обов"язок доказування покладається на відповідача, є надуманним.

Так, у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статті 60 та 61 ЦПК України не містять положень, які у даному випадку звільняють позивача від обов"язку доказування або покладають цей обов"язок на відповідача.

Частина 2 статті 614 ЦК України передбачає обов"язок щодо доведення відсутності вини на особу, яка порушила зобов'язання.

Разом з тим, позивачем не доведено ту обставину, до відповідачем порушувались умови вкзаного договору.

Щодо посилання на неправильне нарахування відповідачем податків по вказаному договору, зазначена обставина знаходиться поза межами розгляду справи та на правильність рішення не впливає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді