У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Державний нотаріус Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Алпеєва Т.В., Широкобалківська сільська рада Білозерського району Херсонської області, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_9, після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку (пай) та житловий будинок із господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_2.

16 грудня 2014 року він звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, у січні 2015 року від ОСОБА_7 йому стало відомо, що за життя батько склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів їй.

Посилаючись на те, що заповіт є недійсним, оскільки його було посвідчено з порушенням вимог закону щодо його форми, а також на те, що заповіт не міг бути особисто підписаний заповідачем,позивач просив суд визнати недійсним заповіт від 19 червня 2014 року від імені ОСОБА_9, посвідчений Широкобалківською сільською радою Білозерського району Херсонської області та зареєстрованим у реєстрі № 44; визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на 1/2 всього майна, яке належало ОСОБА_9 на момент його смерті.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9

За змістом заповіту від 19 червня 2014 року ОСОБА_9 все своє майно заповів ОСОБА_7

18 грудня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Білозерської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_9

25 лютого 2015 року листом завідувача Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Алпеєва Т.В. ОСОБА_6 повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_9 в зв'язку з тим, що спадкодавцем складено заповіт від 19 червня 2014 року за реєстровим № 44.

Судами установлено, що спірний заповіт посвідчено секретарем Широкобалківської сільської ради Білозерського району Херсонської області Івановим В.В., якому рішенням Широкобалківської сільської ради від 05 лютого 2014 року надано право на вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені у ст. 1247 ЦК України, згідно з якою (у редакції, чинній на момент складання спірного заповіту) Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.

Відповідно до положень Закону України «Про нотаріат» посадові особи органів місцевого самоврядування, на яких відповідним рішенням органу місцевого самоврядування покладено вчинення нотаріальних дій, в своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної ради України, указами та розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Пунктом 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, визначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Судами установлено, що спірний заповіт складений у письмовій формі та посвідчений секретарем Широкобалківської сільської ради Білозерського району Херсонської області Івановим В.В. з зазначенням місця вчинення нотаріальної дії - с. Широка Балка, Білозерського району, Херсонської області.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірний заповіт було складено та посвідчено відповідно до вимог чинного законодавства, а позивачем не доведено, що спірний заповіт від 19 червня 2014 рокуне відповідає волевиявленню заповідача.

Проте, повністю з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_6 вказував на те, що спірний заповіт було складено з порушенням вимог закону щодо його форми, посвідчено з порушенням вимог чинного законодавства, а також на те, що заповіт не міг бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для правильного вирішення спору у даній справі та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суду необхідно виконати вимоги ст. 214 ЦПК України та з'ясувати чи мали місце обставини, якими ОСОБА_6 обґрунтовував свої вимоги, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження та на підставі з'ясування таких обставин вирішити спір між сторонами.

Суди першої та апеляційної інстанції, вирішуючи спір обмежились вказівкою на те, що спірний заповіт відповідає вимогам щодо його форми і змісту, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

При цьому, суди залишили поза увагою таке.

Із тексту спірного заповіту вбачається, що його посвідчено секретарем Широкобалківської сільської ради Білозерського району Херсонської області Івановим В.В.

Нотаріальні дії вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування на підставі положень ст. 1251 ЦК України, з урахуванням вимог Закону України «Про нотаріат» та за процедурою, що визначена Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок).

Однією із вимог до форми заповіту, визначених у ст. 1247 ЦК України є те, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

У тексті заповіту існує невідповідність щодо часу його складання, а саме - датою його складання зазначено одночасно 23 квітня 2014 року, а також 19 червня 2014 року.

Також, місцем складання заповіту вказано с. Широка Балка Білозерського району Херсонської області.

Однак, згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Згідно п. 2.1 Порядку якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: "У зв'язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_1").

Позивачем указувалось, що внаслідок наявності захворювань та фізичних вад спадкодавець не міг скласти заповіт у приміщенні органу місцевого самоврядування.

У зв'язку із чим, суду, який розглядає справу, з посиланням на вимоги чинних на момент вчинення відповідної нотаріальної дії норм права та з урахуванням указаних сторонами доводів та заперечень слід належним чином встановити місце та час вчинення заповіту та з'ясувати у зв'язку із цим чи відповідає зміст спірного заповіту вимогам законодавства.

Також, згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Позивач вказував на те, що внаслідок наявності захворювань та фізичних вад спадкодавець не міг особисто підписати заповіт, а із тексту заповіту вбачається, що його підписувала не одна особа.

З урахуванням зазначених обставин, судам першої та апеляційної інстанцій необхідно встановити дійсні обставини справи та визначитись, чи міг ОСОБА_9 станом на момент складання спірного заповіту власноруч підписати заповіт та на підставі належного з'ясування указаних обставин визначитись чи відбулось таке підписання з урахуванням вимог ст. 1247 ЦК України.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Без належного встановлення указаних фактичних обставин справи ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам та належного обґрунтування доводам сторін, суди допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик