УХВАЛА

16 березня 2016 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 - про захист прав споживача, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 238 625,01 грн., з яких: 19 500,00 грн. - вартість товару, 189 540,00 грн. - пеня згідно з п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 19 500,00 грн. - штраф згідно вимог ст.. 571 ЦК України, 5 085,01 грн. - відсотки за користування коштами, 5 000,00 грн. - моральної шкоди.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Так, позивач всупереч імперативним вимогам п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України не викладає обставини на підтвердження своїх позовних вимог. Так, зокрема, не викладено, якими діями чи бездіяльністю відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, причинний зв`язок між дією/бездіяльністю та наслідками у формі шкоди.

Також не зазначено доказів згідно п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України, які засвідчують ці обставини.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що зазначити докази слід саме на цій стадії - пред`явлення позову, а вже їх представлення суду - можливе під час розгляду справи в разі відкриття провадження у справі.

Також пунктом 4 Постанови пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Натомість позивач цих вимог при заявленні вимоги про стягнення з відповідача суми моральної шкоди не дотримався.

При визначені порядку регулювання відносин, які виникли між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, позивач посилається на ст..ст. 865-874 ЦК України та Закон України «Про захист прав споживачів».

Так, зазначені статті ЦК України регулюють відносини, які виникають з договору побутового підряду, за яким підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 873 ЦК України робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Тобто, під час оплати послуг ФОП ОСОБА_3 по виготовленню вікон та дверей ОСОБА_2 мала оплатити роботу шляхом сплати авансу в розмірі 50 % (згідно умов укладеного між сторонами договору) від визначеної договором вартості робіт або у повному обсязі. Позивач вирішила здійснити оплату послуг в повному обсязі, що підтверджується наданим позивачем чеком від 09.10.2014 року № 3844.

Посилаючись на не своєчасне виконання відповідачем замовлених робіт та не повернення, на вимогу позивача, сплачених нею коштів, позивач вказує на обов'язок відповідача передбачений ч. 1 ст. 571 ЦК України, щодо повернення завдатку та додаткової сплати суми у розмірі завдатку або його вартості.

Статтею 570 ЦК України встановлено,що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, відносини, які виникли між сторонами, за посиланням позивача, регулюються нормами встановленими для договору побутового підряду. ЦК України в розділі побутовий підряд не передбачає внесення завдатку за виконання робіт, а лише сплату авансу. А тому, вимога позивача в частині стягнення додаткової суми в розмірі сплаченої вартості товару є незрозумілою та вимагає обґрунтування.

Крім того, правові підстави на які посилається позивач в якості основи для стягнення з відповідача відсотків від суми позики (ст.. 1048 ЦК України), стосується відносин, які виникають між позикодавцем та позичальником в процесі передачі та повернення грошових коштів. А умови укладеного між сторонами договору не передбачають наслідків встановлених договором позики. Виходячи з цього, позивачу необхідно обґрунтувати підстави застосування даних норм законодавства до відносин які виникли між сторонами.

Окрім цього, відповідно до Закону України "Про судовий збір" із відповідними змінами, за подачу до суду позовних заяв із вимогами манового характеру слід сплатити судовий збір за ставками 1% ціни позову, але не менше 551,20 грн., крім того, зазнченим законом споживачі не є більше такими, що звільняються від сплати судового збору. Відтак позивачу належить сплатити судовий збір на наступні реквізити

- за сплату судового збору: УДКСУ у Солом'янському районі

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812

Банк отримувача ГУ ДКУ у м. Києві

Код банку отримувача (МФО) 82 00 19

Рахунок отримувача 312 122 067 000 10

Код класифікації доходів бюджету 220 301 01

Призначення платежу Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Солом'янський районний суд міста Києва (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа) та згідно ч.5 ст.119 ЦПК України надати суду оригінал відповідної квитанції.

Окрім того, відповідно до п.10 ППВССУ "Про застосування судами законодавства про судові витрати", в разі заявлення декількох вимог, позивачу слід сплатити судовий збір за кожну вимогу.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимоги і про стягнення моральної і матеріальної шкоди, то за сплату кожної вимоги слід представити суду оригінал відповідної квитанції.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням виправлення зазначеним судом недоліків.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк