АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1969/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Кімстачов О. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г., Демченка В. А.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити певні дії для усунення порушень прав власності, -

в с т а н о в и л а :

У квітня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити певні дії для усунення порушень прав власності.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2016 року провадження в даній цивільній справі було закрито у зв'язку з тим, що суд вже розглядав справу між цими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав і було ухвалене рішення суду по суті заявлених позивачем позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Вважає, що судом порушені норми процесуального права та зазначав, що сторони по даній справі дійсно ті самі, однак предмет позову інший - майновий по захисту порушеного матеріального права, а не процесуального.

Просив скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2016 року і ухвалити нове рішення.

Судовий збір стягнути з відповідача.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що суд вже розглядав справу між цими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав і було ухвалене рішення суду по суті заявлених позивачем позовних вимог.

Проте такі висновки ґрунтуються на неправильному застосуванні судами п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-1133цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2014 року ОСОБА_6 звертався до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення обмежень права спільної часткової власності, зокрема просив усунути обмеження права спільної часткової власності щодо незаконного влаштування вентиляційної системи на спільному горищі і привести її експлуатаційний стан до діючих норм.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено(а.с.15-19).

Із вказаних рішень вбачається, що ОСОБА_6 не навів доказав впливу на конструкції його частини будинку вентиляції відповідача (про наявність чи відсутність якої даних у справі позивач взагалі не навів), зокрема актів обстеження та відповідних висновків спеціалістів, а клопотанням про проведення експертизи до суду не звертався.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви ОСОБА_6 було додано лист Управління ДСНС України у Черкаській області від 08 квітня 2016 року №257, де зазначено, що власниця приватної житлової квартири №6 за адресою:АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7 в горищному приміщенні загального користування багатоквартирного одноповерхового житлового будинку влаштувала вентиляційну трубу системи витяжної природної вентиляції з порушенням вимог і норм п.7.3 розділу 7 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування»(а.с. 3).

Таким чином, підстави позовів, поданих до ОСОБА_7 в березні 2014 року та квітні 2016 року не є тотожними.

Проте пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України передбачено закриття провадження у справі виключно у випадку тотожності усіх чинників позову: складу сторін, предмета та підстав спору.

Враховуючи, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог ЦПК України, колегія суддів вважає, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Щодо вимоги ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_7 судового збору, то дана вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно п. 37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 311, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зобов'язання вчинити певні дії для усунення порушень прав власності скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :