Номер провадження: 22-ц/785/239/16
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «АРИА» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

31.08.2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.12.2013 р. між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_3 було укладено Генеральний кредитний договір МКТLFGG.196905.002. про надання кредитної лінії.

30.12.2013 року до вищевказаного Генерального кредитного договору між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Додатковий договір № МКТLFGL 1.196905.010 (далі - Додатковий кредитний договір), згідно пп. 1.1.,1.1.1.,1.1.2,1.1.3,1.1.4 якого Банк надав на умовах повернення, строковості, забезпеченості, платності та цільового характеру використання кредитні кошти в сумі 1 742 518,97 грн. (один мільйон сімсот сорок дві тисячі п'ятсот вісімнадцять грн. 97 коп.). Було встановлено строк повернення кредитних коштів: 28 грудня 2016р., процентна ставка за користування кредитними коштами: 18,5 процентів річних. Позичальник сплачує Банку одноразово комісію за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми кредиту, що зазначена у п. 1.1.1. Кредитні кошти надаються Позичальнику на наступні цілі: рефінансування заборгованості в ПАТ «ОТП Банк» (п.1.2 Додаткового кредитного договору)

Пунктом 1.1.2 Додаткової угоди № 1 від 18.08.2014 року до Додаткового кредитного договору строк повернення кредитних коштів за Додатковим кредитним договором був змінений на: «20 вересня 2018 року». Згідно п. 1.1.3 Додаткового договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлена на рівні 22 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за Генеральним Кредитним договором між ПАТ «ВБР», ОСОБА_3 і ОСОБА_5 26.12.2013 року було укладено Договір поруки № РХ029031.196911.002, згідно п. 2.1 якого відповідач ОСОБА_5 поручилася перед ПАТ «ВБР» за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за Генеральним Кредитним договором та Додатковим кредитним договором (далі - Договір поруки-1), (а.с.24-25).

В забезпечення виконання зобов'язань за Генеральним Кредитним договором між ПАТ «ВБР», ОСОБА_3 і TOB «АРИА», в особі Генерального директора ОСОБА_3, 26.12.2013 року було укладено Договір поруки № РХ029031.209480.002 (далі - Договір поруки-2)(а.с.28-29).

Крім того, в забезпечення Генерального кредитного договору, між ПАТ «ВБР» та Відповідачем ТОВ «АРИА», в особі Генерального директора ОСОБА_3, 26.12.2013р. було укладено договір іпотеки будівлі № ZXR039523.209480.002 (далі-Договір іпотеки) (а.с.21-23).

Згідно цього Договору іпотеки, Іпотекодавцем у забезпечення виконання зобов'язань за Генеральним Кредитним Договором надано в іпотеку нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю, серії НОМЕР_1 від 16.02.2012р., а саме нежилу будівлю комплексу обслуговування населення, розташовану за адресою: Одеська область, м. Одеса, проспект Добровольського, будинок 8а.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що банк виконав свої обов'язки згідно приписів Генерального Кредитного договору та Додаткового кредитного договору у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 332434 від 30.12.2013 року, що в свою чергу підтверджує отримання кредитних коштів ОСОБА_3

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором, не виконує, позивач просив його вимоги задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ТОВ «АРИА» на користь ПАТ «ВБР» суму заборгованості у загальному розмірі 1 997 206 (один мільйон дев'ятсот дев'яносто сім тисяч двісті шість гривень) 57 копійок, яка складається з наступного:

-поточна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1 592 480 (один мільйон п'ятсот дев'яносто дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень 61 копійка;

-прострочена заборгованість по тілу кредиту у розмірі 146 797 (сто сорок шість тисяч сімсот дев'яносто сім) гривень 49 копійок;

-поточна заборгованість за процентами у розмірі 48 297 (сорок вісім тисяч двісті дев'яносто сім) гривень 05 копійок;

-прострочена заборгованість за процентами у розмірі 73 594 (сімдесят три тисячі п'ятсот дев'яносто чотири) гривні 05 копійок;

-пеня у розмірі 40 040 (сорок тисяч сорок) гривень 63 копійки;

-штраф у розмірі 95 996 (дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) гривень 73 копійки.

Також позивач просив стягнути на його користь судові витрати в рівних частках з кожного із відповідачів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ВБР» були задоволені у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення, із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВБР», посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції ні позивач, ні відповідачі двічі не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, що свідчить про їх небажання приймати участь у справі в апеляційній інстанції.

У в'язку з цим, розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувався за участю лише представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_6

При цьому, колегією суддів прийнято до уваги, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 приймали участь в суді першої інстанції 09.12.2015 року, ніяких заперечень проти заявлених позовних вимог суду не надали (а.с.103-105).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги ОСОБА_3, відповідачі у справі не заперечували проти обставин щодо укладення Генерального кредитного договору, Додаткового кредитного договору, Додаткової угоди № 1 до Додаткового кредитного договору, Договорів поруки -1 та -2, а також Договору іпотеки і фактично визнали ці обставини.

У зв'язку з цим та у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

В даному випадку спірними є питання щодо суми заборгованості відповідачів за вищевказаним Генеральним кредитним договором та Додатковими договорами до нього, завищеної суми штрафу за порушення умов договору, солідарного стягнення кредитної заборгованості із всіх відповідачів двічі, що на думку апелянта ОСОБА_3 є подвійним стягненням та виходом за межі позовних вимог.

Також апелянт не погоджується з висновком суду щодо розгляду в порядку цивільного судочинства позовних вимог ПАТ «ВБР» до ТОВ «АРИА» і вважає, що ці вимоги мають бути розглянуті в порядку господарського судочинства.

Вирішуючи зазначені спірні питання, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до пп. 3.1.10, 3.1.11 Генерального Кредитного договору, п.6.1 Додаткового договору, ст.ст. 611,651 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав.

Як вбачається з матеріалів справи, та наданого суду позивачем розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_3 здійснив останній платіж по Генеральному кредитному договору 26.05.2015 року (а.с.63-65).

У зв'язку з цим, на адресу відповідачів направлялися вимоги (повідомлення) Банку про сплату боргу за вих. №№ Р.07/341 від 16.06.2015р., Р.07/342 від 16.06.2015., Р 07/343 від 16.06.2015р., Р07/520 від 20.08.2015р„ № Р07/521 від 20.08.2015р., Р.07/519 від 20.08.2015р. щодо виконання умов Генерального кредитного договору, Додаткового договору до нього, порушення термінів сплати, дострокового повернення сум заборгованості у термін до 16.08.2015р. (останній термін виконання за вимогою - а.с.56-61).

Однак, відповідачами були проігноровані вимоги банку про необхідність сплати боргу у терміни, зазначені в повідомленнях, у зв'язку з чим станом на 19.08.2015 року загальна сума заборгованості відповідачів склала 1 997 206,57 грн. (один мільйон дев'ятсот дев'яносто сім тисяч двісті шість гривень 57 копійок), а саме:

-поточна заборгованість по тілу кредиту- 1 592 480,61 грн. (один мільйон п'ятсот дев'яносто дві тисячі чотириста вісімдесят грн. 61 коп.);

-прострочена заборгованість по тілу кредиту - 146 797,49 грн. (сто сорок шість тисяч сімсот дев'яносто сім грн. 49 копійок);

-поточна заборгованість за процентами - 48 297,05 грн. (сорок вісім тисяч двісті дев'яносто сім грн. 05 копійок);

-прострочена заборгованість за процентами -73 594,05 грн. (сімдесят три тисячі п'ятсот дев'яносто чотири грн. 05 копійок);

-сума пені - 40 040,63 грн. (сорок тисяч сорок гривень 63 копійки);

-сума штрафу - 95 996,73 грн. (дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто шість грн. 73 копійки).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо невідповідності розрахунку його заборгованості перед банком, то вони є необгрунтованими і безпідставними, так як цей розрахунок не спростований ні матеріалами справи, ні апелянтом та його представником.

Так, відповідно до п.6.4 Додаткового договору до Генерального Кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії Банк нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно п.6.6 Додаткового кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених Додатковим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку в судові органи, Позичальник сплачує Банку штраф, який розраховується за наступною формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок заборгованості, який мається в матеріалах справи, відповідає обставинам справи і є дійсним, у тому числі і сума штрафу, який розрахований у відповідності до п.п. 6.6 Додаткового кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необхідності застосування до спірних правовідносин ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України, згідно яких договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що відповідачі мають нести солідарну відповідальність перед позивачем за порушення умов Генерального кредитного договору, Додаткового кредитного договору, Додаткової угоди № 1 до Додаткового кредитного договору.

Разом з тим, вирішуючи питання про солідарний обов'язок відповідачів нести солідарну відповідальність перед позивачем за порушення умов Генерального кредитного договору та Додаткових договорів до нього, суд дійшов правильного і обрунтованого висновку про те, що поручителі відповідача ОСОБА_7, яким є відповідачі ОСОБА_5 та ТОВ «АРИА», не можуть нести солідарну відповідальність між собою, оскільки договори поруки є окремими договорами.

З цих підстав, боржник ОСОБА_7 має нести солідарну відповідальність перед ПАТ «ВБР» разом з ОСОБА_5, а також боржник ОСОБА_7 має нести солідарну відповідальність перед ПАТ «ВБР» разом з ТОВ «АРИА».

При цьому, як було зазначено вище, відповідачі ОСОБА_5 і ТОВ «АРИА» не можуть нести солідарну відповідальність перед ПАТ «ВБР» між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено два окремі договори поруки.

У відповідності до ч. 3 ст. 554 ЦК України лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

При цьому, стягнення кредитної заборгованості у солідарному порядку як з боржника і його поручителя по одному договору поруки, так і з боржника і поручителя по другому договору поруки, не є подвійним стягненням, оскільки питання щодо погашення кредитної заборгованості не більше ніж встановлено судовим рішенням, вирішується на стадії його виконання.

Так, згідно ч.4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Також стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку по кожному договору поруки окремо, не є виходом за межі позовних вимог, оскільки позовні вимоги містили в собі неіснуючий порядок стягнення кредитної заборгованості, у зв'язку з чим суд застосував норми матеріального права, які мають бути застосовані в даному випадку.

Також безпідставними є доводи представника апеляційної скарги про те, що провадження у справі щодо вимог ПАТ «ВБР» до ТОВ «АРИА» підлягає закриттю, оскільки ці вимоги мають бути розглянуті в порядку господарського судочинства, оскільки зазначені позовні вимоги заявлені не тільки до ТОВ «АРИА», як юридичної особи, а і до ОСОБА_3, як фізичної особи, які в даному випадку мають нести солідарну відповідальність.

Таких правових позицій дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в п.2 постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Так, у вказаних правових позиціях вказано, що оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16 частини другої ст. 118 ЦПК України, при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією із сторін є фізична особа, а вимоги пов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко