Справа № 683/1202/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

при секретарі Шкіндюк В.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 2100 доларів США, що становить 52 920 грн.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у травні 2015р. звернувсь з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 2100 доларів США, що становить 52 920 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 22 квітня 2014р. мін ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого ним було передано останньому у володіння автомобіль ВАЗ 21099 д.р.н НОМЕР_1, за який ОСОБА_3 зобов'язувався до 31 грудня 2014 року сплатити кошти в сумі 3800 доларів США або повернути автомобіль. Про що ОСОБА_3 написав розписку 22 квітня 2014 року. ОСОБА_3 частково сплатив борг та залишивсь винен 2100 доларів США, що становить 52 920 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Позивач пояснив, що 22 квітня 2014 року він продав ОСОБА_3 власний автомобіль ВАЗ 21099 д.р.н НОМЕР_1 за 3500 доларів США, а також ще 300 доларів США - це вартість запчастин до автомобіля, а всього загальна суму становила 3800 доларів США. Вказану суму ОСОБА_3 зобов»язався виплачувати частинами на строк до 31 грудня 2014 року. В свою чергу він (ОСОБА_1.) передав ОСОБА_3 свідоцтво про реєстрацію автомобіля та зобов'язався після сплати усієї вартості автомобіля, зняти його з реєстрації для переоформлення на ОСОБА_3 Однак останній сплатив йому лише 1200 доларів США та пошкодив автомобіль, після чого відмовився сплачувати решту коштів.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, заперечив проти його задоволення та пояснив, що він не позичав у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 3800 доларів США. Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 в суді визнав, що в квітні 2014 року він домовився з ОСОБА_1 про купівлю в останнього автомобіля ВАЗ 21099 д.р.н НОМЕР_1 за 3800 доларів США. з умовою сплати, вказаної суми частками на строк до кінця 2014 року, про що написав власноручно розписку 22.04.2014р. ОСОБА_1 передав йому автомобіль та свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Під час експлуатації автомобіля він його пошкодив, тому з дозволу ОСОБА_1 він (ОСОБА_3.) продав автомобіль для ОСОБА_5 за 1200 доларів США та 10 квітня 2015 року написав розписку для ОСОБА_1 про те, що залишається винен 2100 доларів США за автомобіль.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 квітня 2014 року ОСОБА_3 власноруч написано розписку, в якій зазначено, що він бере під виплату у ОСОБА_1 автомобільВАЗ 21099 д.р.н НОМЕР_1 в сумі 3800 доларів США та обов'язується гроші віддати до 31 грудня 2014 року. Порядність розрахунку гарантує, а інакше поверне автомобіль без отримання назад грошей (21).

10 січня 2015 року ОСОБА_3 знову було власноручно написано розписку, де також зазначено, що він залишається винен кошти за автомобільВАЗ 21099 д.р.н НОМЕР_1 в сумі 2100 доларів США і 3950 грн. за ремонт автомобіля, зобов'язується кошти віддати до 01 липня 2015 року (а.с.20).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою та другою ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Згідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тобто розписка, як документ, що підтверджує укладення договору займу і фіксуючим передачу грошових коштів, повинна містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

При цьому у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості займу з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої оговори є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів.

Тому, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, потрібно виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження обґрунтованості своїх вимог щодо існування у відповідача ОСОБА_3 боргу за договором позики надав дві розписки від 22 квітня 2014 року та 10 січня 2015 року.

Однак зазначені розписки не містять фіксації факту передачі грошових коштів від ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 в якості позики із зобов'язанням наступного повернення. Розписка може замінювати собою договір позики, але лише в тому випадку, коли в ній вказані найменування та координати позикодавця та позичальника, їх паспортні дані, сума займу, строк та порядок повернення позики, а також підписи сторін.

Разом з тим, ОСОБА_1 не представив суду договір позики між ним та відповідачем, який був би укладений відповідно до вказаних вимог Закону, отже, договір позики між сторонами у справі відсутній.

Натомість, із зазначених розписок вбачається, що відповідач ОСОБА_3 мав намір купити у ОСОБА_1 автомобіль, тобто укласти договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст.119 ЦПК України підставами позову, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. При вирішенні справи суд враховує підставу та зміст позовних вимог викладених в позовній заяві.

Відповідно до ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна надати докази на підтвердження своїх доводів, отже у даному випадку саме позивач мав надати докази.

Згідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Частиною другою статті 604 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вказаних норм вбачається, що новація це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первісного зобов'язання.

Угода про заміну первісного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання і те, що нове зобов'язання виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Тому умовами здійснення новації є: новий договір, що укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первісного договору позики; новий правочин оформлюються укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов'язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов'язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (ч.2 ст. 1053); дійсність первинного зобов'язання.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 підтвердив той факт, що відповідач ОСОБА_3 винен йому кошти за автомобіль однак у позовних вимогах, підтриманих у суді, просив стягнути кошти з відповідача саме за договором позики, при цьому підтвердив, що грошові кошти у позику для ОСОБА_3 - не надавав.

Однак надані позивачем розписки не свідчать про те, що між сторонами до складання розписки була домовленість про новацію, оскільки в них конкретно не зазначено про будь-яке первинне зобов'язання або взагалі нове зобов'язання.

Оскільки ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначено, що між ним та відповідачем 22 квітня 2014 року та 10 січня 2015 року були укладені новаційні договори і до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст.ст.604 і 1053 ЦК України, та зважаючи на те, що матеріали справи також не містять доказів виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 2100 доларів США, що становить 52 920 грн. слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 84, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 2100 доларів США, що становить 52 920 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів після проголошення рішення до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський райсуд.

Суддя