Провадження № 2/127/4096/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Романюк Л.Ф.,

при секретарі: Курутіній О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 01.12.2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як відчужувані з однієї сторони, уклали з відповідачем ОСОБА_4, як набувачем, з другої сторони, договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, за яким відчужувані (в рівних частках кожна) передали у власність набувача належну їм на праві приватної власності квартиру за № 40 по вул. Жуковського, 14 в м. Вінниці, відповідач зобовязався довічно утримувати ОСОБА_5, та ОСОБА_6, забезпечувати їх харчуванням і одягом, доглядати за ними, надавати їм необхідну допомогу, лікарські засоби, а також матеріальне забезпечення в сумі 150 грн., щомісячно.

На підставі вказаного договору довічного утримання за відповідачем зареєстровано право приватної власності на квартиру за № 40 по вул. Жуковського, 14 в м. Вінниці, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів.

Так, в звязку з безпорадним станом, зумовленим похилим віком, бабуся позивача переїхала проживати до нього квартиру, за адресою: Стрижавка, АДРЕСА_1, та з того часу до дня смерті позивач здійснював її утримання, доглядав за нею, надавав харчування, а також необхідну медичну допомогу.

13.01.2016 року ОСОБА_8 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Стирижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_9, відповідно до якого позивач є спадкоємцем всього майна де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що спадкоємець матиме право на день смерті.

Після складення заповіту бабуся позивача повідомила його про наявність укладеного між нею, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договору довічного утримання, за яким належна їй на праві приватної власності частина квартири передана відповідачу на вимоги договору.

Зі слів бабусі, позивачу відомо, що спочатку відповідач сумлінно виконував обовязки покладені на нього договором довічного утримання, однак згодом перестав приходити та забезпечувати відчужувачів доглядом та харчування, в звязку з чим, бабуся позивача, перебуваючи в безпорадному стані, в силу похилого віку, була змушена переїхати до нього.

За час проживання позивача з бабусею, ОСОБА_4 не відвідував її, не надавав жодної допомоги та матеріального утримання.

Звернутись до суду з позовною заявою про розірвання договору довічного утримання не представилось можливим, оскільки 29.01.2016 року ОСОБА_5Ф померла.

Позивач, є єдиним спадкоємцем за заповітом, а після смерті бабусі до нього перейшли права та обовязки останньої, а тому звернувся з даним позовом з підстав невиконання ОСОБА_4 своїх обовязків, передбачених договором довічного утримання, просив суд його розірвати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, вказавши, що за життя відчужував ОСОБА_5 не предявляла претензій до ОСОБА_4, щодо виконання умов договору, позову до суду про розірвання договору довічного утримання не подавала, в даному випадку відносини не допускають правонаступництва, на даний час померлими є обоє ОСОБА_5 та ОСОБА_6, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

01.12.2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як відчужувані з однієї сторони, уклали з відповідачем ОСОБА_4, як набувачем, з другої сторони, договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, за яким відчужувані (в рівних частках кожна) передали у власність набувача належну їм на праві приватної власності квартиру за № 40 по вул. Жуковського, 14 в м. Вінниці, ОСОБА_4 зобовязався довічно утримувати ОСОБА_5, та ОСОБА_6, забезпечувати їх харчуванням і одягом, доглядати за ними, надавати їм необхідну допомогу, лікарські засоби, а також матеріальне забезпечення в сумі 150 грн., щомісячно (а.с.6 -7).

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно зі ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

На підставі вказаного договору довічного утримання за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на квартиру за № 40 по вул. Жуковського, 14 в м. Вінниці, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.9).

В подальшому, 13.01.2016 року ОСОБА_8 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Стирижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_9, відповідно до якого ОСОБА_3 є спадкоємцем всього майна де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що спадкоємець матиме право на день смерті.

29.01.2016 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_10 І-АМ № 336471 від 01 лютого 2016 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач не виконував взяті на себе обов'язки, які передбачені договором, укладеним з ОСОБА_5 не займався похованням останньої, а тому договір довічного утримання повинен бути розірваним, а за ним визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Позивач не є стороною договору і не може ініціювати його розірвання.

В судовому засіданні встановлено, що за життя відчужувач ОСОБА_5 не пред'являла претензій до ОСОБА_4 щодо виконання умов договору, позову до суду про розірвання договору довічного утримання не подавала. Отже, в даному випадку відносини не допускають правонаступництва.

Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України висловлену у справі № 6-142цс13, оскільки позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру за відчужувачем пред'явлено за життя останнього, факт його смерті до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, то судом обгрунтовано, відповідно до ст.37 ЦПК України, залучено до участі у справі правонаступника відчужувача, до якого внаслідок розірвання договору довічного утримання згідно зі ст. 1218 ЦК України перейшли всі права та обов'язки відчужувача, що свідчить про відсутність порушення судом ст. 25 ЦК України.

Позов про розірвання договору довічного утримання подано до суду після смерті відчужувача його онуком. Спеціальними нормами матеріального права, які регулюють порядок укладення, виконання та припинення договору довічного утримання не передбачається перехід права на подання позову про розірвання договору до правонаступника після смерті відчужувача.

Позивач обґрунтовує своє право на подання позову ст. 1218 ЦК України, в якій вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А ч.2 ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні ОСОБА_4 не відмовлявся займатись похованням ОСОБА_5, позивач виявив бажання поховати бабусю. Саме тому позивачем було організовано обряд поховання.

Тому той факт, що позивач поховав ОСОБА_5 не є правовою підставою визнання за ним права власності. У чинному законодавстві відсутня норма матеріального права, яка б передбачала скасування договору довічного утримання заповітом.

Так, права відчужувача за договором довічного утримання не можуть переходити до інших осіб у порядку правонаступництва. Глава 57 ЦК України цього не передбачає, зокрема, безумовною підставою для припинення договору довічного утримання є настання смерті відчужувача, що передбачено ч. 2 ст. 755 ЦК України. У цій ситуації договір вважається виконаним, тобто зобов'язання набувача за договором довічного утримання є нерозривно пов'язаними з особою відчужувача будинку за цим договором.

Крім цього, дія договору довічного утримання була припинена у зв'язку із смертю відчужувача - спадкодавця.

Таким чином, суд вважає, що права позивача відповідачем не порушені, його позов необґрунтований, та не підлягає до задоволення, виходячи з того, що ОСОБА_3 не входить до суб'єктного складу зазначених осіб, які наділені правом вимагати розірвання договору довічного утримання від 01.12.2006 року.

З огляду на вказані обставини суд вважає безпідставними і посилання позивача на невиконання набувачем своїх обов'язків по договору довічного утримання, укладеного 01.12.2006 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 є неналежним позивачем, так як не наділений правом вимоги у спірних правовідносинах.

Таким чином, оцінюючи вищезазначені обставини, норми права, а також зібрані по справі докази в частині позовних вимог, в їх сукупності та співставленності, належності, допустимості кожного доказу окремо, а також у їх достатності і взаємному зв'язку, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 754, 755, ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 130, 174, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: