АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/2944/15-ц Головуючий в І інстанції Заболотний В.М. Провадження №22-ц/791/778/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПрокопчук Л.П.,
суддівБазіль Л.В.,
Полікарпової О.М.,
секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 18 січня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

28 травня 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 грудня 2007 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір Генеральний договір №15 МСБ з додатковими угодами до нього №12.2-167 і №1 від 01.07.2008 року, №2 від 26.03.2009 року, №3 від 05.05.2009 року, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 40 000 доларів США зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 06 грудня 2022 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком і ОСОБА_5 07 грудня 2007 року був укладений іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку банку належну їй трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позичальник ОСОБА_6 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань і тому станом на 20.03.2015 року утворилася заборгованість у сумі 78 111,58 доларів США, еквівалентних 1 811 455,38грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 37 113,37 доларів США, еквівалентних 860 681,80грн.; сума заборгованості за відсотками 30 855,97 доларів США, еквівалентних 715 568,76грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 609,43 долари США, еквівалентних 83 704,86грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 6 532,81 доларів США, еквівалентних 151 499,96грн.

Вимога банку до боржника і іпотекодавця про сплату заборгованості залишена без задоволення.

Посилаючись на умови договору, ст.ст.575,589 ЦК України, ст.ст.33,35,38 Закону України «Про іпотеку», позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості в розмірі 78 111,58 доларів США, еквівалентних 1 811 455,38грн. звернути стягнення на трикімнатну квартиру відповідачки шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем за ціною 256 390грн., з отриманням необхідних документів для здійснення продажу предмета іпотеки.

Позивач також просив застосувати заходи забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління банку, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18 січня 2016 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_6 перед публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за кредитним договором в розмірі 78 111,58 доларів США, еквівалентних 1 811 455,38грн. звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_5 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем за стартовою ціною 256 390грн.

Застосовано заходи щодо забезпечення предмета іпотеки шляхом передачі його в управління ПАТ «Укрсоцбанк» на період до його реалізації.

В решті відмовлено.

На період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року вказане рішення не підлягає зверненню до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2 563,90грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.

Належним чином повідомлений представник банку не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що згідно зі ст.305 ЦПК України є підставою для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 7 грудня 2007 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_6 був укладений генеральний договір №15 МСБ про здійснення кредитування, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 40 000 доларів США на строк до 06 грудня 2022 року.

Додатковими угодами №12.2-167 від 07 грудня 2007 року, №1 від 01 липня 2008 року, №2 від 26 березня 2009 року, №3 від 05 травня 2009 року передбачено, що кредит надається у формі відновлювальної кредитної лінії окремими частинами зі сплатою 14% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, а погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку, який є невід'ємною складовою частиною кредитного договору.

Позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань і тому станом на 20 березня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 78 111,58 доларів США, еквівалентних 1 811 455,38грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 37 113,37 доларів США, еквівалентних 860 681,80грн.; заборгованості за відсотками 30 855,97 доларів США, еквівалентних 715 568,76грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 3 609,43 доларів США, еквівалентних 83 704,86грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 6 532,81 доларів США, еквівалентних 151 499,96грн.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 7 грудня 2007 року між банком і ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір №02-23-15МСБ-1874, за умовами якого остання передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 і загальною площею 51,1кв.м, житловою площею 35,8кв.м

Сторони визначили, що іпотечна вартість предмета іпотеки становить 256 390грн., що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання цього договору 505грн. за 100 доларів США, еквівалентно 50 770 доларів США.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачка і боржник не спростували.

Пунктом 4.2 іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктами 4.5 - 4.6 вказаного договору іпотекодежетель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки після звернення банку до боржника і іпотекодавця з письмовою вимогою про погашення кредитної заборгованості, вимога залишилася невиконаною, то позивач відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки банком, а суд першої інстанції підставно задовольнив цю вимогу позивача.

Проте, визначаючи відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у сумі 256 390грн, суд першої інстанції виходив з того, що сторони досягли такої домовленості, про що свідчить пункт 1.2 іпотечного договору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він спростовується матеріалами справи.

Дійсно, іпотечним договором від 07.12.2007 року визначена вартість предмета іпотеки у сумі 256 390грн. однак така ціна визначалась, виходячи із офіційного курсу Національного банку України на день укладення договору 505грн. за 100 доларів США,тому на день постановлення рішення судом іпотечна квартира за діючим курсом долара вже не може бути оцінена у 50 770 доларів США, як то вказано в пункті 1.2 договору.

Оскільки представник відповідачки не погодився з ціною предмета іпотеки, то заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення дійсної ринкової вартості квартири.

Представник позивача не заперечував, а отже погодився на визначення нової початкової ціни предмета іпотеки, яка за висновком експерта №60/2015 від 24.11.2015 року складає 631 799грн.

Отже, рішення суду в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації підлягає зміні з 256 390грн. на 631 799грн.

У п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Укладеним між сторонами договором іпотеки у пункті 4.4 також передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою забезпечення його належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, а також отриманням доходів, предмет іпотеки передається іпотекодержателю, або третій особі за погодженням між іпотекодавцем та іпотекодержателем, в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим договором. Управління предметом іпотеки відповідно до цього пункту може здійснюватись, зокрема, шляхом його передачі в найм (оренду), лізинг, інше платне користування тощо.

Виходячи із вищезазначеного колегія суддів вважає, що рішення суду в частині передачі предмета іпотеки в управління банку відповідає як вимогам закону, так і умовам договору, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Рішення суду в частині, якою визначено, що на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року це рішення суду не підлягає зверненню до виконання підлягає скасуванню, виходячи із принципу диспозитивності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм ст..88 ЦПК України, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового і немайнового характеру.

Із позовної заяви банку вбачається, що крім позовної заяви майнового характеру оплаченої судовим збором у сумі 2 563,90 грн., заявлено і дві вимоги немайнового характеру, а саме вимога про отримання банком витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо, а також вимога про застосування заходів забезпечення збереження предмета іпотеки, які не були оплачені судовим збором по 243,60грн. кожна.

Оскільки лише остання вимога банку була задоволена, то як з позивача, так і з відповідачки підлягає стягненню на користь держави по 243,60грн.

Також з ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь держави відстрочена ухвалою від 11 лютого 2016 року сплата судового збору у сумі 2 820,29грн.

Стягнені з відповідачки на користь банку витрати по сплаті судового збору за задоволену позовну вимогу матеріального характеру відповідають приписам ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 18 січня 2016 року в частині визначення стартової ціни предмета іпотеки у сумі 256 390грн. змінити, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у сумі 631 799грн.

Це ж рішення суду в частині, в якій зазначено, що на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року це рішення суду не підлягає зверненню до виконання скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути на користь держави судовий збір з ОСОБА_5 у сумі 3 063,89грн., з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у сумі 243,60грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис Л.П.Прокопчук

Судді: підпис Л.В.Базіль

підпис О.М.Полікарпова

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук