ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2762/16-ц
провадження № 2/753/3084/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі секретаря Горбань С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_2, третя особа: Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України, про відшкодування вартості навчання,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 р. Київський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування вартості навчання в сумі 20600 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі договору про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах державної служби зайнятості від 8 жовтня 2008 р. № ПІБ/08/07 ОСОБА_2 навчалася в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. За умовами договору після закінчення ОСОБА_2 повинна відпрацювати в державній службі зайнятості не менше трьох років, проте від працевлаштування за направленням вона відмовилась, а тому відповідно до п.п. 5.2.2. договору повинна відшкодувати вартість навчання.

До початку розгляду судом справи по суті Київський обласний центр зайнятості доповнив підстави позову вказавши, що окрім того, що після закінчення навчання ОСОБА_2 відмовилась від роботи в державній службі зайнятості, в 2013 р. вона не пройшла конкурсного відбору на заміщення вакантної посади державного службовця, що відповідно до п.п. 5.2.3. також є підставою для відшкодування нею вартості навчання.

В судовому засіданні представник позивача Подоляк Г.П. позов підтримала пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та доповненні до позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали пославшись на те, що саме позивач не виконав умови договору щодо працевлаштування її на роботу та порушив порядок конкурсного відбору на посаду державного службовця.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що ніколи не відмовлялась від роботи в органах державної служби зайнятості і бажала там працювати. Після закінчення навчання в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України вона неодноразово зверталася до позивача з питання працевлаштування, проте її просили почекати пояснюючи це то зміною керівництва, то іншими проблемами. Нарешті в кінці жовтня 2013 р. її направили на стажування до Києво-Святошинського центру зайнятості. До 14 квітня 2014 р. вона стажувалась на посаді головного спеціаліста зазначеного центру зайнятості, проте роботи їй так і не надали пояснюючи, що в органах державної служби зайнятості проходить скорочення. Дійсно вона надавала згоду на проведення відносно неї спеціальної перевірки, але про її результати їй не повідомили і про те, що вона таку перевірку не пройшла, дізналась лише в суді. Відтак більш ніж через два роки після закінчення навчання, у квітні 2014 р., вона припинила стажування, знайшовши собі роботу.

Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України представника в судове засідання не направив, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

8 жовтня 2008 р. між Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України (ІПК ДСЗУ), Київським обласним центром зайнятості (ЦЗ) та ОСОБА_2 укладено тристоронній договір про підготовку фахівця з вищою освітою та його подальше працевлаштування в органах державної служби зайнятості № ПІБ/08/07 (а.с. 5).

Предметом цього договору є підготовка за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття фахівця з вищою освітою освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом «програмна інженерія», спеціальністю «програмне забезпечення автоматичних систем» на заочній формі навчання та його подальше працевлаштування в органах державної служби зайнятості.

За умовами договору Київський обласний центр зайнятості зобов'язався при наявності вакантної посади працевлаштувати ОСОБА_2 за отриманим фахом на строк не менше ніж три роки, а ОСОБА_2, відповідно, зобов'язалася після закінчення навчання прибути до Київського обласного центру зайнятості і працевлаштуватися на роботу в центр зайнятості та відпрацювати не менше трьох років (пункти 3.3., 4.4. договору).

Згідно з умовами, визначеними у пункті 5 договору, ОСОБА_2 відшкодовує до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття вартість навчання та компенсує витрати, пов'язані з її навчанням, у таких випадках: відрахування з ІПК ДСЗУ з неповажних причин, передбачених законодавством; відмова після закінчення навчання в ІПК ДСЗУ від працевлаштування за направленням; неприйняття на посаду як таку, що не пройшла конкурсного відбору на заміщення вакантної посади державного службовця; звільнення з роботи за власним бажанням без поважних причин до закінчення трирічного строку з дня працевлаштування за направленням; звільнення з ініціативи адміністрації ЦЗ за порушення виробничої дисципліни.

Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України виконав умови договору, забезпечивши теоретичну та практичну підготовку відповідача згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, що підтверджується наказом № 365 від 13 листопада 2012 р. «Про присвоєння кваліфікації бакалавра технік-програміст напряму підготовки 6.050103 Програмна інженерія студентам факультету соціальних комунікацій (заочна форма навчання)», відповідно до якого ОСОБА_2 присвоєна кваліфікація техніка-програміста напряму підготовки 6.050103 Програмна інженерія та видано диплом бакалавра (а.с. 7).

Відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо - кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

На виконання цієї законодавчої норми закону Кабінет Міністрів України 22 серпня 1996 р. прийняв постанову № 992, якою затвердив Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.

Водночас Державний центр зайнятості наказом від 07.06.2006 № 84 затвердив свій Порядок відбору осіб на навчання за програмами підготовки бакалаврів і магістрів в Інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та їх подальшого працевлаштування в системі державної служби зайнятості (далі - Порядок, а.с. 39-43).

Положення вказаного Порядку в частині регулювання питань працевлаштування випускників, які навчались за кошти Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, в цілому, відповідають положенням, визначеним Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.

Так, відповідно до умов, визначених у пунктах 4.1.-4.6. Порядку, випускників ІПК ДСЗУ працевлаштовують у відповідності до заявок та рішення комісії по розподілу спеціалістів (п. 4.1.). Замовник не пізніше ніж за рік до закінчення навчання ознайомлює випускника з посадою, умовами зайняття посади, запропонованими замовником (п. 4.2.). Замовник не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення навчання на підставі одержаної картки працевлаштування підтверджує ІПК ДСЗУ достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування, визначеної посади випускника та взятих на себе зобов'язань (п. 4.3.). Після закінчення ІПК ДСЗУ випускникові видаються документ про освіту встановленого зразка та направлення на роботу (п. 4.4.). Заявлена потреба замовника та направлення на роботу є підставою для працевлаштування випускника на запропоновану раніше замовником посаду за умови дотримання вимог Закону України «Про державну службу» (п. 4.5.). Випускник має прибути до місця працевлаштування в строк, визначений у направленні на роботу, а замовник у тижневий строк з дня його працевлаштування - надіслати до ІПК ДСЗУ повідомлення про призначення на посаду (п. 4.6.).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію направлення ОСОБА_2 в розпорядження Київського обласного центру зайнятості від 13 листопада 2012 р. № 48 (а.с. 141) та переліки вакантних посад у підпорядкованих йому центрах зайнятості (а.с. 44, 45-46, 47-49).

Проте суд відхиляє ці докази з тих підстав, що за формою та змістом направлення ОСОБА_2 в розпорядження Київського обласного центру зайнятості не відповідає додатку № 3 до цього Порядку, оскільки не містить відомостей про посаду, на яку має бути призначена ОСОБА_2, її місячний оклад за посадою та строк її прибуття до місця працевлаштування, а переліки вакантних посад складені станом на 1 лютого 2013 р., 1 березня 2013 р. та 25 грудня 2015 р., а отже доказом наявності вакантних посад на час закінчення ОСОБА_2 навчання і пропонування їй відповідних посад не являються.

Незважаючи на не зазначення у виданому ОСОБА_2 направленні на роботу строку прибуття до місця працевлаштування, зі змісту п. 3.2. Порядку вбачається, що випускник повинен прибути до місця працевлаштування протягом одного місяця після закінчення навчання. Неприбуття випускника до місця працевлаштування у вказаний термін є підставою для направлення замовником випускнику письмової вимоги про відшкодування вартості навчання та всіх інших витрат, пов'язаних з навчанням.

Судом встановлено, що лише у червні 2015 р. позивач направив відповідачу листа з вимогою прибути для вирішення питання працевлаштування (а.с. 8), а письмові вимоги про відшкодування вартості навчання - у жовтні та листопаді 2015 р. (а.с. 9, 10), тобто через три роки після закінчення навчання.

Жодних належних доказів, які б підтверджували доводи позову про відмову відповідача від працевлаштування за направленням (актів, листів тощо), суду не надано.

Водночас судом встановлено, що 5 листопада 2013 р. ОСОБА_2 подала до Київського обласного центру зайнятості заяву на участь у конкурсі на заміщення вакантної посади головного спеціаліста відділу активної підтримки безробітних Києво-Святошинського районного центру зайнятості (а.с. 124).

За результатами вивчення документів, співбесіди та проведеного іспиту рішенням конкурсної комісії по заміщенню вакантних посад у Київському обласному центрі зайнятості від 12 грудня 2013 р. ОСОБА_2 була рекомендована для призначення на вищевказану посаду як така, що пройшла за конкурсом, за умови одержання позитивних результатів спеціальної перевірки (а.с. 126-128). Тоді ж ОСОБА_2 надала згоду на проведення спеціальної перевірки відомостей про особу, яка претендує на зайняття посади, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (а.с. 125).

З пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що очікуючи на результати конкурсу та спеціальної перевірки, вона проходила стажування в Києво-Святошинському районному центрі зайнятості. Ці її пояснення підтверджуються показаннями в суді свідка ОСОБА_5, яка в період з жовтня 2013 р. по червень 2014 р. працювала на різних посадах в Києво-Святошинському районному центрі зайнятості (а.с. 98-106), та довідкою Києво-Святошинського районного центру зайнятості про те, що в період з 7 листопада 2013 р. по 14 квітня 2014 р. ОСОБА_2 перебувала на обліку як безробітна (а.с. 73).

Як встановив суд, стажування відповідача не було оформлено в порядку, встановленому Положенням про порядок стажування у державних органах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.12.1994 № 804, проте ця обставина лише свідчить про допущені позивачем порушення і значення для вирішення цього спору не має.

На обґрунтування позовних вимог позивачем надано інформацію Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо виявлення у декларації про майно, доходи, витрати та зобов'язання фінансового характеру ОСОБА_2 за 2012 р. розбіжностей між задекларованими даними про доходи (а.с. 88) та довідку про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_2 (а.с. 129).

Відповідно до п. 15 Порядку проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Указом Президента України від 25.01.12 № 33/2012, у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки факту розбіжностей у поданих кандидатом автобіографії та/або декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік посадовою особою (органом), яка (який) проводить спеціальну перевірку, надається можливість кандидату протягом п'яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити розбіжності.

У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про кандидата, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади, посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, відмовляє кандидату у призначенні (обранні) на посаду.

У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки та розгляду вищезазначених пояснень кандидата факту подання ним підроблених документів або неправдивих відомостей посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на посаду, повідомляє протягом трьох робочих днів про виявлений факт правоохоронні органи та відмовляє кандидату у призначенні (обранні) на посаду.

Кандидат, щодо якого проведена спеціальна перевірка, має право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки. У разі незгоди кандидата з результатами перевірки він може подати свої зауваження у письмовій формі стосовно її результатів до відповідного органу.

Рішення про відмову кандидату у призначенні (обранні) на посаду з підстав, зазначених в абзацах другому та третьому цього пункту, можуть бути оскаржені до суду.

Свідок з боку позивача ОСОБА_6, яка займає посаду начальника відділу по роботі з персоналом, пояснила в суді, що всім кандидатам на посади державних службовців про результати спеціальної перевіркиповідомляли в телефонному режимі, і скоріш за все, таким же чином відповідача було повідомлено про відмову у призначенні її на посаду.

Проте жодних письмових доказів, які б підтверджували ознайомлення ОСОБА_2 з результатами спеціальної перевірки та з рішенням про відмову у призначенні її на посаду суду не надано, а тому суд вважає доведеним, що Київський обласний центр зайнятості діяв з порушенням вищевказаних вимог Порядку проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Недотримання позивачем зазначеного Порядку призвело до порушення прав відповідача на надання письмових пояснень та/або виправлення розбіжностей та оскарження рішення про відмову у призначенні на посаду, яке і стало однією з підстав для подачі позову про відшкодування вартості навчання.

Вимоги Київського обласного центру зайнятості ґрунтуються на тристоронньому договорі з чітко визначеними суб'єктами та об'єктом зобов'язання, а тому при їх вирішенні суд керується положеннями цивільного законодавства, які регулюють зобов'язальні правовідношення.

За загальними умовами виконання зобов'язань, встановленими ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно положень ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З огляду на встановлені судом обставини суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання умов договору, а порушення нею зобов'язання сталося з вини Київського обласного центру зайнятості, який протягом року фактично відмовляв їй в працевлаштуванні, а після допуску до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади у Києво-Святошинському районному центрі зайнятості порушив її права, передбачені Порядком проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

За відсутності вини ОСОБА_2 у порушенні зобов'язання правових підстав для стягнення з неї коштів за навчання суд не вбачає і відмовляє у позові у зв'язку з його необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про відшкодування вартості навчання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: