Провадження № 6/200/6554/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 21.10.2013 року, ухваленого у справі № 3939/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаною заявою, в якій просила скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 21.10.2013 року, ухваленого у справі № 3939/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування заяви заявник посилався на те, що 21.10.2013 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації "Дніпровський банківський союз" у складі третейського судді Ульянова Т.В. прийняв вищевказане рішення про стягнення з неї на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості за договором у розмірі 25 964,66 грн. та витрат по оплаті третейського збору у сумі 500,00 грн. Дане рішення прийняте в приміщенні третейського суду за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Карла Маркса, 60/519, за результатами розгляду справи № 3939/2013 за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказане рішення було отримано нею 27.11.2015 року і, ознайомившись з ним вона вважає, що воно прийнято з порушенням норм права, являється протиправним, а тому підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

В порушення ст. 5 Закону України "Про третейські суди" третейський суд розглянув справу без належним чином повідомленого боржника, з нею не було узгоджено склад третейського суду. Після 12 березня 2011 року, тобто з часу набрання чинності Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення змін до ст.6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки), що є недотриманням третейським судом вимог п.1 ч.2 ст.389-5ЦПК України, і ще однією з підстав для скасування рішення третейського суду.

Враховуючи, що справа третейським судом розглянута без її участі, сторони не погодили в третейському суді кількісний склад третейського суду, а тому третейський розгляд повинен був здійснюватись у складі трьох суддів. Однак, третейський суд всупереч ч.6 ст. 16 Закону України "Про третейські суди" розглянув справу в складі одного судді.

В судове засідання ОСОБА_1 не з"явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, її представник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2008 року на підставі заяви ОСОБА_1 між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №б/н, у відповідності до якого вона отримала кредитну карту.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківських Союз" у складі третейського судді Ульянової Т.В. від 21.10.2013 року, ухваленим у третейській справі № 3939/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 25964,66 грн., витрати по оплаті третейського збору у сумі 500,00 грн., а всього 26 464,66 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 389 1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч.2 цієї статті заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Відповідно до ч.3 ст. 389 4 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.

Частиною 4 ст. 389 4 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389 5 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5, 6 цієї статті - справа розглядається судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з особливостями, встановленими цією главою. За наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право: 1) постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін; 2) постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч.1 ст. 389 5 ЦПК України - рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Частиною 4 ст. 389 4 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389 5 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно до ст.51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду.

Скасування компетентним судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених цією статтею.

У разі, якщо рішення третейського суду скасовано повністю або частково внаслідок визнання компетентним судом недійсною третейської угоди або через те, що рішення прийнято у спорі, який не передбачений третейською угодою, чи цим рішенням вирішені питання, що виходять за межі третейської угоди або рішення прийнято у справі, не підвідомчій третейському суду, відповідний спір не підлягає подальшому розгляду в третейських судах.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про третейські суди" склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді). Третейський суд може розглядати справи в складі одного третейського судді або в будь-якій непарній кількості третейських суддів. У постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду.

У третейському суді для вирішення конкретного спору сторони на свій розсуд можуть домовитися про кількісний і персональний склад третейського суду. За всіх умов третейський суд може розглядати справи в будь-якій непарній кількості третейських суддів. Якщо сторони не погодили кількісний склад третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору, то третейський розгляд здійснюється у складі трьох суддів.

Як вбачається з Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 21.10.2013 року, ухваленого у справі № 3939/2013 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справа була розглянута та вказане рішення ухвалене одноособово третейським суддею Ульяновою Т.В.

ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду третейської справи № 3939/2013 та не брала участі у її розгляді 21.10.2013 року, тому вона не могла погодити кількісний склад суддів. Виходячи з того, що склад суду не міг бути узгодженим з боку ОСОБА_1, якій не було відомо про розгляд третейської справи, справа підлягала розгляду у складі трьох, а не одного, третейських суддів.

Крім того, відповідно до п.14 частини 1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-УІ від 03.02.2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до п.2 Постанови Верховного Суду України від 12.04.1996р. №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" зазначено, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист справ споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Таким чином, розглянувши зазначений спір про стягнення зі ОСОБА_1 кредитної заборгованості 21.10.2013 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону, на який розповсюджується Закон України "Про захист прав споживачів", третейський суд не дотримався вимог п.1 ч.2 ст. 389-5 ЦПК України, що також є підставою для скасування вказаного рішення третейського суду та відповідає положенням ч. 4 ст. 389 4 ЦПК України.

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 21.10.2013 року, ухвалене у справі № 3939/2013 за позовом ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає скасуванню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 293, 88, -389 1 - 389 6 - ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 21.10.2013 року, ухваленого у справі № 3939/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 21.10.2013 року, ухвалене у справі № 3939/2013 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали .

Суддя Т.О. Кудрявцева