Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та визнання права власності за касаційними скаргами: ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_11, та першого заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року прокурор Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 3 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано у приватну власність земельні ділянки площею 0,20 га та 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/305 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/304 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_12 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/364 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,530 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/432 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_5 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/434 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,2780 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/435 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/433 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_8 надано у власність земельну ділянку площею 0,2140 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/365 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_9 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/366 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_10 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серіїНОМЕР_1, виданого ОСОБА_1, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки за № 7543 від 4 листопада 2002 року;

витребувати на користь територіальної громади смт Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 3,03 га вартістю 3 202 104 грн з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_5, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, ТІЗ «Сосновий бір - 5», та визнати за територіальною громадою смт Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області права власності на неї.

Свої вимоги прокурор Обухівського району Київської області мотивував тим, що під час перевірки прокуратурою Обухівського району Київської області було встановлено порушення Козинською селищною радою норм земельного законодавства та порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» при виділенні спірної земельної ділянки, а саме прийняття рішень неуповноваженим органом - виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, у той час як відповідно до положень вказаного закону надання земельних ділянок комунальної власності є виключною компетенцією відповідних рад.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов прокурора Обухівського району Київської області задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 3 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано у приватну власність земельні ділянки, площею 0,20 га та 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/305 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/304 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_3 надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки за № 7543 від 4 листопада 2002 року.

Витребувано на користь територіальної громади смт Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 3,03 га, вартістю 3 202 104 грн з кадастровими номерами НОМЕР_2, НОМЕР_5, що розташовані за адресою: Київська область. Обухівський район, смт Козин, ТІЗ «Сосновий бір - 5».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішень виконавчого комітету та ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення його позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий комітет мав передбачені законом делеговані повноваження від ради на прийняття оскаржених ним рішень. Також зазначив, що прокурор Обухівського району Київської області не пропустив строк позовної давності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що на момент прийняття оскаржуваних рішень у виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області не було повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, а тому рішення від 28 березня 2002 року про передачу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 земельних ділянок є незаконним та підлягають скасуванню. При цьому на час прийняття рішень 29 листопада 2001 року виконавчий комітет мав делеговані від ради законодавчі повноваження на прийняття оскаржених рішень, що відповідає ст. 3 ЗК України.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/364 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,530 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/432 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_5 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/434 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,2780 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/435 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/433 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_8 надано у власність земельну ділянку площею 0,2140 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/365 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_9 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/366 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_10 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради від 28 березня 2002 року № 3 було надано у приватну власність земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 площею відповідно 0,20 га та 0,15 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/305 від 28 березня 2002 року ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/304 від 28 березня 2002 року ОСОБА_12 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку.

Набувши в установленому законом порядку право власності на земельні ділянки, вони ними розпорядились.

На підставі договорів купівлі-продажу №№ 611, 615, 619, 623 від 7 березня 2002 року та №№ 712, 716, 720 від 12 березня 2002 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 вищевказані земельні ділянки, що підтверджується договорами купівлі-продажу.

17 жовтня 2002 року ОСОБА_2 розпорядилась вказаними земельними ділянками шляхом укладення відповідного договору дарування, зареєстрованого за № 3378 в реєстрі від 17 жовтня 2002 року, відповідно до якого подарувала перелічені вище земельні ділянки площею 18 200 метрів квадратних, розташовані на території Козинської селищної ради в смт Козин надані для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_1

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/365 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_9 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/366 від 29 листопада 2001 року ОСОБА_10 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

На підставі договорів купівлі-продажу від 12 березня 2002 року №№ 704, 708 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перелічені вище земельні ділянки, що підтверджується договорами купівлі-продажу.

На підставі рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 3 від 28 березня 2002 року, договору дарування № 3378 від 17 жовтня 2002 року, договорів купівлі-продажу № № 704, 708 від 12 березня 2002 року ОСОБА_1 виготовив державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7543 від 4 листопада 2002 року.

У подальшому всі вищеперераховані земельні ділянки, набуті ОСОБА_1, було об'єднано в дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери: НОМЕР_2 площею 1,65 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та НОМЕР_5 площею 1,38 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів.

Згідно зі статтею 174 ЗК України рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.

Статтею 176 ЗК України визначено, що межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних відносин) сільські, селищні та міські ради мають право розпоряджатися землями територіальних громад виключно в межах населених пунктів, до яких належать землі, межі яких встановлено та посвідчено державними актами України.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Суд, встановивши факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання громадянину земельної ділянки, затвердженої у встановленому законом порядку, документації, яка б встановлювала межі селища, на підставі ст. ст. 116, 122, ч. 1 ст. 155, п. 12 Перехідних положень ЗК України, дійшов висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту та недійсності такого рішення селищної ради.

Крім того, відповідно до змісту ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням.

У випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України).

Застосувавши положення ст. 3 ЗК України 1990 року та ст. ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» апеляційний суд дійшов висновку, що з 1 січня 2002 року ст. 12 ЗК України не надавала виконавчому комітету делегованих повноважень на розпорядження землями територіальної громади, скільки це було виключно компетенцією ради.

Разом з тим, у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України апеляційний суд не дав оцінки положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України у взаємозв'язку з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», в якому зазначено про те, що виключно на пленарних засіданнях ради вирішується питання регулювання земельних відносин відповідно до закону, і чи є рішення про надання земельної ділянки регулюванням земельних відносин. Від вирішення цього питання залежить виключність компетенції пленарного засідання, а таким доводам відповідача суд оцінки не дав.

При цьому апеляційний суд також не звернув увагу на те, що рішенням Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 28 квітня 1998 року виконавчому комітету Козинської селищної ради делеговано повноваження по поданню у приватну власність земельних ділянок до 12 квітня 2002 року, зазначене рішення не скасовано, і, на думку відповідача, відповідало положенню п.п. 31, 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», в редакції, що діяла на 29 листопада 2001 року і 28 березня 2002 року. Також суд не дав оцінки листу Козинської селищної ради від 5 січня 2015 року № 1 про чинність зазначеного вище рішення ради.

У залежності від вирішення цього питання підлягає вирішенню позовна вимога прокурора й щодо рішень, ухвалених 29 листопада 2001 року і 28 березня 2002 року.

Зазначеним фактичним обставинам та нормам матеріального права апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України належної оцінки не надав.

Крім того, апеляційний суд не зверну уваги й на таке.

Прокурором у вересні 2014 року пред'явлено позов про визнання незаконними рішень Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 29 листопада 2001 року та від 28 березня 2002 року.

У суді першої інстанції представник відповідача заявив про застосування положень ЦК України про позовну давність (а.с. 96 т. 1).

Відповідно до ст. ст.256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст.45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-178цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-2510цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У зв'язку з наведеним прокурору слід довести, а суду встановити, коли довідався або міг довідатись про порушене право державний орган, в інтересах якого пред'явлено позов, а також прокурор, беручи до уваги, що пропуск позовної давності становить більше 10 років.

Також апеляційному суду слід звернути увагу на те, що п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, в редакції на час прийняття оскаржених судових рішень, за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави і не поширюється на позови прокурора, які пред'являються від імені держави про захист права державної власності незаконними правовими актами органу державної влади.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, апеляційному суду слід звернути увагу на те, що позов пред'явлено прокурором в інтересах держави, разом з тим суд першої інстанції витребував земельну ділянку на користь територіальної громади Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, яка одночасно є відповідачем, а не позивачем.

Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що прокурором заявлено вимогу про визнання незаконним рішення виконавчого комітету щодо надання різним особам земельних ділянок, тобто ці рішення органу влади є реалізованими і індивідуальними, апеляційний суд задовольнив частину таких вимог, проте фізичні особи, які отримали ці земельні ділянки, не були залучені до участі у справі як співвідповідачі, що є порушенням їх процесуальних прав, оскільки процесуальний статус відповідача і третьої особи є різним і впливає на комплекс прав і обов'язків.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 - 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_11 та касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 27 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик