Справа № 276/1701/14-ц
Провадження по справі №2/276/7/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Криницького Л.В.

при секретарі Свиридок А.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи територіальна громада в особі Новоборівської селищної ради, ДП

« Коростенське лісомисливське господарство» про визнання права сумісної власності на сарай та визнання права користування половиною приміщення сараю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 14 грудня 2005 року він придбав приватизовану квартиру у двохквартирному будинку у громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в АДРЕСА_1. Біля даного будинку розташований шлакоблоковий сарай розміром 12,5 х 5 м, який розділено на два рівних допоміжних приміщення розміром 6,25x5 м кожний. Ці допоміжні приміщення надавалися для обслуговування квартир, де зберігалося тверде паливо, дрова, інвентар та інструменти. Тобто спосіб і порядок використання сараю дає підстави вважати його допоміжним приміщенням.Продавці квартири надали позивачу ключі від квартири і допоміжного приміщення (сараю), яким він користувався до того часу, коли відповідач у справі зірвала скоби з дверей сараю, винесла всі належні йому речі на вулицю і заволоділа даним приміщенням. Фактично відповідачка самовільно позбавила його права спільного володіння та користування приміщенням спільного сараю.Відповідачка не визнає права спільної сумісної власності з ним на спірний сарай та сказала, що вона його приватизувала повністю.В дійсності сарай не може бути приватизований виключно одним із власників квартири багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, оскільки вони є допоміжними приміщеннями не для однієї квартири в багатоквартирному будинку, а для всіх квартир, які знаходяться в даному будинку.

Позивач просить суд визнати за ним право спільної сумісної власності на сарай, який знаходиться біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 і є допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_1; визнати за ним право користування половиною приміщення сараєм, який знаходиться біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 і є допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_1.

-2-

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення по їх суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення по їх суті.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та пояснила, що сарай шлакоблоковий, якого позивач вважає допоміжним приміщенням всього будинку АДРЕСА_1 не будувався для обслуговування вказаного будинку. Сарай розташований на території лісництва та використовувався лісництвом для різних цілей, в тому числі лісництво у вказаному сараї тримало велику рогату худобу, інвентар. Покійний ОСОБА_8, який приватизував квартиру № 1 в 1997 році, яку після його смерті успадкували його дочки ОСОБА_6, ОСОБА_7, які в свою чергу продали квартиру позивачу, при приватизації квартири не вирішував питання щодо приватизації сараю шлакоблочного чи інших приміщень крім квартири. Після приватизації вказаний сарай продовжував перебувати на балансі лісництва. В 2006 році, коли вона, як працівник лісництва, вирішувала питання приватизації квартири АДРЕСА_2 то звернулась до керівництва ДП « Коростенське лісомисливське господарство» з проханням надати дозвіл на приватизацію сараю шлакоблокового, деревинної літньої кухні та гаража шлакоблокового. Вона отримала згоду і їй в органі приватизації видали відповідну довідку щодо приватизації квартири, сараю, літньої кухні та гаража. ДП « Коростенське лісомисливське господарство», надавши їй згоду на приватизацію, списало з балансу квартиру, сарай, літню кухню та гараж, що стверджується документами, які були досліджені в суді.

Відповідно до договору купівлі-продажу позивач придбав лише квартиру АДРЕСА_1. У вказаному договорі не зазначено про існування допоміжних приміщень.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибули, надіславши заяви про розгляд справи у їх відсутності, заперечуючи щодо заявленого позову.

Треті особи своїх представників в судове засідання не направили заперечуючи щодо заявленого позову.

В своєму листі в.о. директора ДП « Коростенського ЛМГ» вказує, що на балансі підприємства перебували житловий будинок ( квартира), інвентарний номер № 0209, введений в експлуатацію в 1968 році, сарай шлакоблоковий, інвентарний № 0210, введений в експлуатацію в 1968 році.

Дані об'єкти нерухомості будувались як окремі приміщення і використовувались підприємством для забезпечення виконання статутних обов'язків. Документальна інформація про надання дозволу гр.-ну ОСОБА_8 на користування шлакоблоковим сараєм, розташованому по АДРЕСА_1, на підприємстві відсутня. ( а.с.86).

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна право- відношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових в службових осіб. Відповідно до ч.2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

-3-

Відповідно до ч.3ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, та рішеннями Володарсько-Волинського районного суду від 19 травня 2014 року та 23 червня 2015 року, які судами вищих інстанцій залишені без змін, що двоквартирний будинок, інвентарний номер 0209 , сарай шлакоблоковий, інвентарний номер 0210 по АДРЕСА_1 перебували на балансі ДП « Коростенське ЛМГ», як окремі приміщення і використовувались підприємством для забезпечення виконання статутних обов'язків.

27 травня 1997 року ОСОБА_8, з дозволу адміністрації ДП « Коростенське ЛМГ», приватизував квартиру № 1 у вищевказаному будинку і після смерті власника спадкоємці ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продали вказану квартиру ОСОБА_1

Згідно рішення Володарсько-Волинського районного суду від 23 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Новоборівського державного житлово-комунального підприємства, треті особи Державне підприємство « Коростенське лісомисливське господарство», територіальна громада в особі Новоборівської селищної ради про визнання недійсним розпорядження Новоборівського ДЖКП щодо приватизації та скасування свідоцтва про право власності на житло, судом встановлено:

В свідоцтві на право власності на житло та в матеріалах приватизації відсутні будь-які дозволи, довідки, які б свідчили, що власникам приватизованої квартири АДРЕСА_1 передавались будь-які допоміжні приміщення.

14 грудня 2005 року ОСОБА_1 відповідно до договору купівля-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1.

В тексті вказаного договору відсутні згадування про будь-які сараї, гаражі та інші допоміжні приміщення до придбаної квартири, що свідчить про те, що предметом договору купівлі продажу була лише квартира № 1.

9.12.2006 року ДП « Коростенське лісомисливське господарство» надало ОСОБА_3 довідку, для пред'явлення в органи приватизації, про залишкову вартість житлового будинку інв.. № 0209 та сараю інв. № 0210 ( а.с. 49) із змісту якої слідує, що керівництво підприємства погоджувалось з його приватизацією. Вказане погодження підтверджується і довідками лісомисливського господарства, які були видані відповідачці згодом, із змісту яких слідує, що ОСОБА_3 дійсно отримувала дозвіл на право приватизації житлового будинку, інв.. № 0209 та сараю інв.. № 0210.( а.с. 48).

27 грудня 2006 року органом приватизації було виписано свідоцтво на право власності на житло, на квартиру АДРЕСА_2, згідно якого співвласниками вищевказаної квартири стали ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ( а.с.51).

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду від 19 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання незаконними позбавлення права користування допоміжними приміщеннями, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Вказане рішення залишено в силі ухвалами апеляційної та касаційної інстанцій.

Із змісту вищевказаного рішення суду слідує, що судом встановлено, що доводи ОСОБА_1 про те, що спірний сарай є допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_1 є безпідставними.

Обставини, які встановленні рішеннями Володарсько-Волинського районного суду від 19 травня 2014 року та 23 червня 2015 року, які набрали законної сили знайшли своє ствердження і під час розгляду даної цивільної справи.

Позивач в судовому засіданні не надав суду доказів того, що сарай шлакоблоковий, який розташований неподалік будинку АДРЕСА_1 був об'єктом приватизації, яку здійснив у 1997 році попередній власник квартири № 1 ОСОБА_8, що

-4-

вказаний сарай був предметом договору купівлі продажу, який був укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та позивачем.

Попередніми судовими рішеннями та вданому судовому засіданні судом не встановлено, що сарай шлакоблоковий є допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_1, а тому сарай не є спільною сумісною власністю позивача та власників квартири АДРЕСА_2.

Встановлені судом обставини стверджуються рішеннями Володарсько-Волинського районного суду від 19 травня 2014 року, 23 червня 2015 року, договором купівля-продажу ( а.с. 7-8), витягом з реєстру права власності на майно, технічним паспортом ( а.с. 10 -13), свідоцтвом про право власності на житло ( а.с. 14), довідкою ДП « Коростенського лісомисливського господарства ( а. 38), інвентарними книгами ( а.с. 41), інвентарним описом товарно-матеріальних цінностей ( а.с. 45-48), довідками ДП « Коростенського лісомисливського господарства ( а.с. 49 - 50), довідкою про склад сімїта майно, яким володіє сімя ОСОБА_3 ( а.с.51), свідоцтвом про право власності на житло та витягом про його реєстрацію ( а.с 52 - 53), довідкою Новоборівського ДЖКП ( а.с. 54 ), актом списання основних засобів ( а.с.57-58), листом ДП « Коростенського лісомисливського господарства ( а.с. 81-83, 85- 86.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 321, 369, 382, 392 ЦК України, Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду», Рішення Конституційного Суду України № 4 від 02.03. 2014 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - територіальна громада в особі Новоборівської селищної ради, Державне підприємство « Коростенське лісомисливське господарство» про визнання права спільної сумісної власності на сарай, який знаходиться біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та визнання права користування половиною вказаного приміщення сараю, який є допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_1 , за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Володарсько-Волинський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Копія вірна.

Суддя: