Номер провадження: 22-ц/785/1428/16
Головуючий у першій інстанції Рева С. В.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Димерлій Ольга Михайлівна, про визнання заповіту недійсним, який вчинено під впливом важких обставин, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23. 09. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

03. 07. 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Димерлій О. М., на підставі ст. 233 ЦПК України про визнання недійсним заповіту, вчиненого 06. 02. 2012 р. від імені ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким вона заповідала ОСОБА_3 і ОСОБА_4 усе своє майно, і посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О. М.

Вказав, що після смерті батька у жовтні-листопаді 2011 р. він піклувався про бабусю, по мірі можливості купляв їй харчі та ліки, але навколо бабусі з'явилися чужі люди, різні віряни і у січні 2012 р., коли він приїхав до бабусі його не пустили до оселі і сказали, що бабуся не хоче з ним бачитися, а в подальшому стало відомо, що 06. 02. 2012 р. бабусю та її речі невідомі люди кудись вивезли, а в оселі бабусі двері відчинили чужі люди та сказали, що вони квартиранти. Він звертався з заявами про зникнення бабусі і відповідні органи, але ніхто бабусю не міг знайти, а від імені бабусі з'явились заяви про його негідну поведінку, про порушення ним закону, порушувалися кримінальні справи в Приморському РВМ нібито він вбив батька, зробив підробки документів, після чого він звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_7 безвісно відсутньою, але до суду дзвонили нотаріуси та повідомляли, що бабуся жива, але де вона знаходилася невідомо. У липні 2013 р. він звернувся з заявою до органів міліції про зникнення бабусі і було відкрито кримінальне провадження, а 17. 08. 2013 р. йому була видана довідка слідчим про те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 р. встановлено, що у АДРЕСА_5 раптово померла гр. ОСОБА_7

Вважає, що усі ці обставини підтверджують, що бабусю насильно забрали з її оселі після того, як там побував приватний нотаріус та нібито посвідчив від її імені заповіт на чужих людей, а також, що у січні-лютому 2012 р. у бабусі ОСОБА_7 склалися такі обставини, що вона розгубилася - помер єдиний син, який їй допомагав матеріально, вона ні в чому не мала потреби, а позивач на той момент був студентом, йому було 20 років, майнове становище бабусі стало тяжким, коштів стало не вистачати, вона не могла придбати предмети першої необхідності і у такому стані бабуся потрапила під вплив чужих осіб, які, можливо їй щось пообіцяли.

Він ні разу не чув від бабусі, що він поганий онук, що хоче її смерті і забрати її майно, а це він чув від чужих людей і вважає, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 всяляко намагалися настроїти бабусю проти нього та його сім'ї та писали різні заяви від імені ОСОБА_7, лякали, що він забере її оселю, а вони обіцяли захистити, допомогти, обіцяли отримати спадщину після смерті сина і отримали її і щоб їх страшні погрозі нібито від позивача не здійснилися необхідно скласти заповіт.

Вважає, що заповіт від 06. 02. 2012 р. від імені ОСОБА_7 складено без доброї волі бабусі і взагалі вона не могла заповідати майно чужій людині і якби не помер його батько, а він не був студентом і мав би змогу утримувати бабусю, не склалося б тяжке матеріальне становище, бабуся не потрапила б під вплив сторонніх людей і не склала б ганебний заповіт.

Зазначає, що заповіт у 2010 р. був складений на нього, ОСОБА_2

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23. 09. 2015 р. позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним заповіт, вчинений 06. 02. 2012 р. від імені ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким вона заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усе своє майно, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О. М.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, представник ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду як незаконне та необгрунтоване і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі з посиланням на положення ст. 233 ЦК України, роз'яснення п. п. 19, 20, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06. 11. 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22. 01. 2014 р. у справі № 6-46032св13, вважає, що положення ст. 233 ЦПК України не застосовуються до односторонніх правочинів, а можливість визнання заповіту недійсним передбачена спеціальною ст. 1257 ЦК України з підтвердженням цього у вигляді посилання на п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30. 05. 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Посилається на те, що в оскаржуваному рішенні не міститься жодних посилань на обставини та підтверджуючі їх докази, які б свідчили про те, що заповіт ОСОБА_7 від 06. 02. 2012 р. було складено на невигідних для неї умовах, а також про те, що за інших обставин спадкодавець не склала заповіт.

Вважає, що позивач не довів обставини, на які він посилається, а суд в свою чергу обгрунтував рішення виходячи з припущень і безпідставно відхилив доводи з приводу того, що ОСОБА_7 перебувала в конфліктних стосунках із позивачем з огляду на те, що це заперечували свідки, які не бачили та не спілкувалися з ОСОБА_7 з моменту похорон її сина з жовтня 2011 р.

Звертає увагу, що незважаючи на те, що 22. 12. 2010 р. ОСОБА_7 подарувала квартиру своєму сину, останній ніколи на вселення в квартиру не претендував, а позивач після смерті батька намагався вселитися в квартиру, звертався з позовом до суду, намагався виконати рішення суду в примусовому порядку, що було проігноровано судом, як і факти численних звернень ОСОБА_7 та її сусідів до правоохоронних органів зі скаргами на дії позивача.

Зазначає, що суд не дав належної оцінки та проігнорував показання свідка Шепелюк Р. Ю., що спадкодавець перебувала у неприязних стосунках із позивачем, а також, що позивач та його мати намагалися отримати спадщину після смерті ОСОБА_9 лише на двох без урахування інтересів ОСОБА_7 і саме вона рекомендувала позивачу звернутися до правоохоронних органів із заявою про розшук ОСОБА_7

Вважає безпідставним висновок суду, що ОСОБА_7 ізолювали від спілкування з онуком та вдовою сина, вивезли за межі м. Одеси, приховували її місце перебування без вказівки доказів на підставі яких встановлена ця обставина. Наголошує на тому, що суд не звернув уваги на те, що позивач почав нібито хвилюватись з приводу зникнення своєї бабусі через один рік та чотири місяці після її зникнення з наведенням довідки чергової частини Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що ОСОБА_2 звернувся до чергової частини 14. 06. 2013 р., стверджуючи, що ОСОБА_7 вийшла з дому 06. 02. 2012 р. та не повернулася.

В судовому засіданні ОСОБА_4 і її представник ОСОБА_6 та третя особа, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Димерлій О. М., підтримали доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_2 і його представники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вважають рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, судова колегія приходить до наступного.

Суд першої інстанції задовольняючи зазначений позов про визнання заповіту недійсним виходив з положень ст. 233 ЦК України і ч. 2 ст. 1257 ЦК України і того, що смерть сина ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_7 моральні страждання в результаті яких вона перебувала під впливом тяжкої обставини, у зв'язку з чим й склала оспорюваний заповіт, скасувавши попередньо складений заповіт, і перебування позивача під впливом тяжкої обставини - смерті єдиного сина, страждання на низку захворювань, дії відповідачів, що обмежували спілкування з іншими членами родини, свідчить про наявність дефекту волі ОСОБА_7, а саме невідповідність її внутрішньої волі зовнішньому волевиявленню - складенню заповіту на ім'я відповідачів.

Проте вказаний висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 233 ЦК України, умови, наявність яких необхідна для застосування ст. 233 ЦК України, є: тяжкі обставини, в яких перебувала особа, і що вимусило її вчинити правочин; цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Отже, ст. 233 ЦК України не може застосовуватися за відсутності хоча б однієї з вищезазначених умов.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Судом встановлено, що за довідкою сер. МСЕ № 030223 Серія 2-18 ОА ОСОБА_7, дата народження 1939 р., дата огляду 21. 05. 1997 р., група інвалідності друга, причина інвалідності - загальне, інвалідність встановлено безстроково.

За заповітом від 13. 01. 1999 р., посвідченим в Шостій Одеській державній нотаріальній конторі, ОСОБА_7 заповідала усе своє майно гр. ОСОБА_9

За заповітом від 03. 02. 2010 р., посвідченим в Шостій Одеській державній нотаріальній конторі, ОСОБА_7 заповідала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, належну їй квартиру АДРЕСА_6.

За посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Васільєвою С. В. договором дарування від 22. 12. 2010 р. ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_6.

За посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О. М. заповітом від 06. 02. 2012 р. ОСОБА_7, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_7, діючи добровільно, без будь-якого примусу як фізичного так і морального, розуміючи значення своїх дій, на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким усе її майно, де б воно не було та з чого б не складалося, та взагалі усе те, що на день її смерті буде їй належати, та на що за законом вона матиме право, заповідає ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_7 і до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_7 та власноручно підписаний нею в присутності нотаріуса, особу встановлено, дієздатність перевірено, у зв'язку із хворобою заповідача заповіт посвідчено у неї вдома за адресою: АДРЕСА_1, а також у заповіті є рукописний текст з підписом від імені ОСОБА_7, що цей заповіт складено з її слів, нею прочитано вголос і підписано особисто.

Згідно з витягу 29529846 від 06. 02. 2012 р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі в цей день вказаний заповіт зареєстровано в реєстрі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31. 08. 2012 р. вселено ОСОБА_10, ОСОБА_2 в належні їм 2/3 частини АДРЕСА_2 і зобов'язано ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_10, ОСОБА_2 в користуванні 2/3 частини АДРЕСА_2.

З акту старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 19. 10. 2012 р. видно, що на момент примусових виконавчих дій боржниця ОСОБА_7 у приміщенні АДРЕСА_2 не була присутня і постановою цього ж виконавця від 19. 10. 2012 р. виконавче провадження щодо вселення ОСОБА_10, ОСОБА_2 в належні їм 2/3 частини АДРЕСА_2 закінчено оскільки за вказаним актом рішення суду виконано.

За свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13. 02. 2013 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р. Ю., ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, є пережившою дружиною ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 р., і їй належить 1/2 у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу і спільне майно подружжя складається з грошових коштів з нарахованими відсотками, що знаходяться в ПАТ КБ «Інвестбанк» м. Одеса на рахунках в розмірі відповідно 275,9 грн. і 640161,81 грн.

За свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13. 02. 2013 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р. Ю., спадкоємцем майна ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 р. на 1/3 частку у спадщині кожний є його: дружина, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3; син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3; мати, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_11, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_4. Спадщина складається з 1/2 частки грошових коштів з нарахованими відсотками, що знаходяться в ПАТ КБ «Інвестбанк» м. Одеса на рахунках в розмірі відповідно 275,9 грн. і 640161,81 грн. з вказівкою, що вартість спадкового майна, на яке видано це свідоцтво, становить 106739,62 грн. і свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку грошових коштів видано ОСОБА_2 з зазначенням, що ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку грошових коштів видано 18. 01. 2013 р. за р. № 16.

За аналогічним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13. 02. 2013 р. свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку грошових коштів 106739,62 грн. видано ОСОБА_10 з зазначенням, що ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку грошових коштів видано 18. 01. 2013 р. за р. № 16.

З довідки про причину смерті лікаря Біляївського районного відділення Одеського бюро судово-медичної експертизи № 94 від 16. 08. 2013 р. ОСОБА_7, 1939 р. н., померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., причина смерті - наслідки мозкового інсульту неуточненого, як крововилив чи інфаркт мозку.

З свідоцтва про смерть, виданого 16. 08. 2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р. у віці 74 років в селі Кароліно-Бугаз Овідіопольського району Одеської області, про що 16. 08. 2013 р. складено відповідний актовий запис № 576.

З довідки слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області по кримінальному провадженню № 0009071 за фактом заяви ОСОБА_2 щодо встановлення місця знаходження його бабусі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_12 р. н., видно, що 14. 06. 2013 р. до чергової частини Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що його бабуся ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_12 р. н., 06. 02. 2012 р. вийшла з дому та не повернулась і ІНФОРМАЦІЯ_6 р. встановлено, що в Овідіопольському районі, АДРЕСА_8 раптово померла гр. ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, смерть якої настала в результаті інсульту, довідка № 94, згідно якої 17. 08. 2013 р. кримінальне провадження було закрито.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22. 10. 2013 р. встановлено факт, що ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 р., є рідною бабусею ОСОБА_2

За позовом ОСОБА_2 від 12. 02. 2014 р. ставилося питання щодо визнання недійсним оспорюваного заповіту з підстав, зокрема, що підпис на заповіті вчинено не ОСОБА_7, а ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13. 08. 2015 р., що набрала чинності 18. 08. 2015 р., за заявою ОСОБА_2 вказаний позов ОСОБА_2 було залишено без розгляду.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами у справі не спростовані.

З наведеного та позовних вимог ОСОБА_2 видно відсутність реальних обставин та доказів, які б свідчили про те, що оспорюваний заповіт суперечив інтересам спадкодавця, не відповідав його волі і був складений під впливом тяжкої обставини, а посилання ОСОБА_2 в позові на вплив на ОСОБА_7 інших людей, зокрема, відповідачів, а також похилий вік та хвороби ОСОБА_7 самі по собі не є підставами для визнання оспорюваного заповіту недійсним, як і те, що зазначення ОСОБА_2 в позові, що після укладення оспорюваного заповіту ОСОБА_7 насильно забрали з місця проживання за відсутності доказів цього є припущенням позивача та не може бути підставою для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Суперечливі пояснення свідків у справі викладене не спростовують.

При цьому, наряду з викладеним на підставі наявних у справі доказів апеляційний суд приймає до уваги і проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7 за різними адресами, наявність складення заповіту ОСОБА_7 щодо АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2, але з подальшим дарування цієї квартири ОСОБА_9, звернень ОСОБА_7 у 2012 р. в правоохоронні органи стосовно прийняття заходів до її онука ОСОБА_2 і судового спору у 2012 р. між ОСОБА_2, його матір'ю ОСОБА_13 та ОСОБА_7 з питань, пов'язаних зі спадщиною після смерті ОСОБА_9 (сина ОСОБА_7 та батька позивача ОСОБА_2), показання свідка Шепелюк Р. Ю., що спадкодавець перебувала у неприязних стосунках із позивачем.

Не ґрунтується на матеріалах справи і висновок суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_14 склала оспорюваний заповіт скасувавши попередній внаслідок тяжкої обставини - смерті ОСОБА_9, оскільки після заповіту від 03. 02. 2010 р. на користь онука ОСОБА_2 належної їй АДРЕСА_2 ця квартира за договором дарування від 22. 12. 2010 р. ОСОБА_7 була подарована сину ОСОБА_9

Викладене спростовує висновки суду першої інстанції, що смерть сина ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_7 моральні страждання, в результаті яких вона перебувала під впливом тяжкої обставини, у зв'язку з чим й склала оспорюваний заповіт, скасувавши попередньо складений заповіт, і перебування позивача під впливом тяжкої обставини - смерті єдиного сина, страждання на низку захворювань, дії відповідачів, що обмежували спілкування з іншими членами родини, свідчить про наявність дефекту волі ОСОБА_7, а саме невідповідність її внутрішньої волі зовнішньому волевиявленню - складенню заповіту на ім'я відповідачів.

Аналізуючи обставини справи, приймаючи до уваги і те, що оспорюваний заповіт є одностороннім правочином, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не довів своїх позовних вимог, що є його процесуальним обов'язком відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, зокрема, не надав доказів на підтвердження того, що оспорюваний заповіт суперечив інтересам спадкодавця, не відповідав його волі і був складений під впливом тяжкої обставини і не довів, що за інших обставин правочин (оспорюваний заповіт) не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Димерлій О. М., про визнання заповіту недійснимє необґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Димерлій О. М., про визнання заповіту недійсним.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 313-316, 317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23. 09. 2015 р.скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Димерлій Ольга Михайлівна, про визнання заповіту недійсним, який вчинено під впливом важких обставин.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков