Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Свистун О.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Перебойчука Р.В.,

представника позивача Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

6 жовтня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 20 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № VOXRRX04380516, відповідно до умов якого останній отримав строковий кредит у сумі 2094 грн. на строк 12 місяців з 20 квітня 2007 року по 20 квітня 2008 року включно зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник ОСОБА_2 своїх зобов'язань не виконав належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2013 року постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 40843,66 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1921,75 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 11019,55 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 558,62 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 24922,61 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1921,13 грн. Стягнути з ОСОБА_2 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі 408,43 грн. судового збору.

З врахуванням уточненої позовної заяви від 18 квітня 2016 року позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17022,88 грн., що утворилася за період з 29 квітня 2013 року по 24 вересня 2015 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача Місюра І.В. апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача Місюри І.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся в суд з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором після спливу позовної давності, про застосування якого заявила сторона у спорі.

Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № VOXRRX04380516, відповідно до умов якого останній отримав строковий кредит у сумі 2094 грн. на строк 12 місяців з 20 квітня 2007 року по 20 квітня 2008 року включно зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-9).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2013 року постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 40843,66 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1921,75 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 11019,55 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 558,62 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 24922,61 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1921,13 грн. Стягнути з ОСОБА_2 користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі 408,43 грн. судового збору (а.с. 4).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 24 вересня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором за період з 29 квітня 2013 року по 24 вересня 2015 року в сумі 17022,88 грн., з них 15736,07 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 786,80 грн. штрафу (процентна складова) (а.с. 64).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як передбачено ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Постановляючи рішення про відмову в позові за пропуском позовної давності суд першої інстанції вважав, що позивач пропустив встановлений законом річний строк звернення до суду, проте не врахував, що згідно п.п. 5.4, 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з якими позичальник був ознайомлений у письмовій формі, що стверджується його підписом у заяві позичальника № VOXRRX04380516, нарахування неустойки здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років (а.с. 10).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2013 року стягнуто із ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, а також пеню та штрафи станом на 29 квітня 2013 року (а.с. 4).

З даним позовом про стягнення пені та штрафу за період з 29 квітня 2013 року по 24 вересня 2015 року позивач звернувся в суд 6 жовтня 2015 року, тобто з додержанням строку позовної давності, визначеного у п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем строку позовної давності зроблено з порушенням норм процесуального права.

Разом з тим, розмір нарахованої банком пені значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, тому керуючись принципами розумності та справедливості на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що розмір пені, яка підлягає до стягнення, слід зменшити до розміру заборгованості за тілом кредиту, що становить 1921,75 грн.

На думку колегії суддів підстави для стягнення з відповідача сум штрафів, зокрема 500 грн. (фіксована частина) та 786,80 грн. (процентна складова), відсутні виходячи з положень п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Отже, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення пені із відповідача.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Пропорційно до розміру заборгованості по пені у співвідношенні до ціни усього позову, виходячи із наступного розрахунку: (1218+1339,80)х92%, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2353,18 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн. 75 коп. пені та 2353 (дві тисячі триста п'ятдесят три) грн. 18 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді