Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6222/15-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Трояновської Г.С., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватне підприємство «Азія Моторс», про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року,

встановила:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №11/АП/2007-840 від 02.07.2007 року та Додаткової Угоди №1 від 31.03.2010 року до нього в розмірі 24042,40 доларів США та 206954,79 грн., з яких: 15463,14 долари США заборгованість по кредиту, в тому числі прострочена; 8579,26 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена; 155148,64 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 51806,15 грн. - штраф за порушення п.5.2. умов кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог товариство зазначало, що 02 липня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачами було укладено договір «Автопакет» (кредитний договір), на підставі якого ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 25000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 02.07.2012 року та сплатою 13,7 відсотків річних за користування кредитом. ОСОБА_3 є поручителем за вказаним договором.

31 березня 2010 року між позивачем та відповідачами було укладено додаткову угоду, відповідно до якої угоду викладено у новій редакції і визначено кінцевий термін повернення кредиту - 02.07.2013 року.

З моменту отримання кредиту ОСОБА_2 частково здійснювала повернення кредитних коштів, але всю суму не сплатила. Таким чином, вона взяті на себе зобовязань не виконала, чим порушила умови кредитного договору.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» 7158,46 доларів США заборгованості по кредиту; 1896,83 доларів США заборгованості по сплаті відсотків; 55546,07 грн. пені за прострочення сплати кредиту. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині стягнення кредитної заборгованості, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд не застосував до даних правовідносин положення ст. ст. 1046, 1054 ЦК України. Крім того, зазначає, що банком не надано жодного первинного документа який би підтверджував факт отримання коштів. Також суд не дав оцінку тим обставинам, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль, який начебто був придбаний позичальником за кредитні кошти, зареєстрований 29 червня 2007 року, а сам кредитний договір «Автопакет» № 11-АП укладений 02 липня 2007 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положення ст. 1054 ЦК України передбачають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» (далі Банк), та ОСОБА_2 (позичальник) і ОСОБА_3 (поручитель) 02 липня 2007 року було укладено Договір «Автопакет» № 11-АП, за умовами якого Банком було надано кредит у сумі 25000 доларів США на придбання автомобіля та покриття витрат, які повязаних з його реєстрацією (т.1 а.с.9-11).

Згідно п.1.1.3. вказаного Договору ОСОБА_2 зобовязана сплачувати за користування кредитом 13,7% річних на залишок заборгованості, строк погашення кредиту 02 липня 2012 року.

Як убачається із копії меморіального ордеру № 1 від 03.07.2007 року згідно кредитного договору Банк перерахував ПП «Азія Моторс» з рахунку ОСОБА_2 на купівлю автомобіля марки FUQI, модель FQ6510B, 2006 року випуску, 126250 грн., що еквівалентно 25000 доларів США (т.1 а.с. 17).

Факт перерахування коштів підтверджується також випискою по поточному рахунку ПП "Азія Моторс" про перерахунок від ОСОБА_2 126250 грн. відповідно до рахунку-фактури № С-0000031 від 15.06.2007 року та копією договору купівлі-продажу автомобіля (т.1 а.с. 171, 201-205).

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі.

31 березня 2010 року між сторонами кредитного договору було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору «Автопакет» № 11/АП/2007-840 від 02.07.2007 року, за умовами якої попередній Договір фактично викладено у новій редакції, а також продовжено термін погашення кредиту до 02 липня 2013 року (т.1 а.с. 12-16).

У судовому засіданні представник відповідачів наголосив на тому, що ОСОБА_2 не отримувала кредитні кошти за укладеним Договором, оскільки не отримувала готівки за заявою від 02.07.2007 року, де відсутній її підпис. Вона не давала розпорядження про перерахунок на рахунок ПП "Азія Моторс" коштів в сумі 126250 грн. згідно меморіального ордера №1 від 03.07.2007 року. Банк не надав оригіналів первинних касових документів, які підтверджують видачу кредиту. Крім того, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказано, що автомобіль марки FUQI, модель FQ6510B, 2006 року випуску зареєстровано 29 червня 2007 року, тобто до перерахування коштів Банком на його придбання.

Суд першої інстанцію обґрунтовано дійшов висновку, що ці заперечення є безпідставними виходячи з наступного.

Із пояснень представника Банку убачається, що оригінали первинних касових документів, в тому числі і заява на видачу готівки із підписом ОСОБА_2 знищені за закінченням терміну зберігання, що підтверджується Актом від 15 січня 2013 року (т.1 а.с. 170-173). Копії цих документів завірені належним чином і відповідають оригіналам. Надано для огляду оригінал банківської виписки про перерахунок коштів. Дата проведення реєстрації придбаного автомобіля здійснена помилково.

Колегія суддів зазначає, що матеріалах справи знаходяться акти про перевірку наявності та стану транспортного засобу, що перебуває у заставі, які підписувала ОСОБА_2 Наявні договори страхування автомобіля, в яких вигодонабувачем вказується ОСОБА_2 Автомобіль перебуває у заставі позивача.

Крім того, про наявність зобов'язання відповідача перед позивачем свідчить особлива відмітка на свідоцтві про реєстрацію автомобіля, а саме: "кредит КБ Надра продаж заборонено".

Згідно заперечень та клопотань, які надавалися відповідачем у справі №2-2164/08 за позовом ТОВ "Група-Автоком" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, остання вказувала, що всі стосунки щодо купівлі автомобіля в неї виникли з ПП "Азія Моторс", зазначала про укладання кредитного договору з КБ "Надра" та передачу в заставу автомобіля марки FUQI (матеріали справи №2-2164/08 були витребувані з архіву Корольовського районного суду м. Житомира та оглянуті в судовому засіданні судом першої інстанції).

Також про обставини отримання кредитних коштів свідчить звернення ОСОБА_2 до Банку із заявою від 25 березня 2010 року на реструктуризацію кредитної заборгованості і укладання між сторонами 31.03.2010 року додаткової угоди.

Крім того, відповідачем по кредитному договору здійснювалися платежі згідно наданого Банком розрахунку з 17 серпня 2007 року по 21 грудня 2011 року (т.1 а.с. 19).

Відтак, факт отримання кредитних коштів і придбання ОСОБА_2 за них автомобіля підтверджується доказами, які були досліджені судом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, після 21 грудня 2011 року ОСОБА_2 припинила виконувати кредитні зобовязання і станом на 11 травня 2015 року виникла кредитна заборгованість в розмірі 24042,40 доларів США та 206954,79 грн., з яких: 15463,14 доларів США - заборгованість по кредиту, в тому числі прострочена; 8579,26 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена; 155148,64 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 51806,15 грн. - штраф за порушення умов кредитного договору згідно п. 5.2. (т.1.а.с. 19-21).

ОСОБА_2 вказаний розрахунок не спростований.

Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до п.1.1.1. Додаткової угоди №1 до Договору «Автопакет» від 31 березня 2010 року (далі Угоди) позичальник зобовязувалася вносити мінімальний щомісячний платіж, розмір якого визначений Додатком №1 до кредитного договору, графіком повернення кредиту та сплати 13,7 відсотків річних щомісячно до 20 числа поточного місяця, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 02 липня 2013 року (т.1 а.с. 12).

Відповідно до п.5.1 Угоди у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4. цього Договору, також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1. цього Договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Представник відповідача в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування строків позовної давності щодо стягнення із відповідачів основного боргу, штрафу та пені (т.1 а.с. 84).

Враховуючи, що право звернення до суду позивача виникло починаючи з 03 липня 2013 року, а позов подано лише 04 червня 2015 року, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість застосування строку позовної давності до заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені і визнає правильною суму стягнення заборгованості, а саме 7158,46 доларів США заборгованості по кредиту; 1896,83 доларів США заборгованості по сплаті відсотків; 55546,07 грн. пені за прострочення сплати кредиту, що відповідає розрахунку наданого позивачем та дослідженого судом.

Крім того, є правильним висновок суду відносно того, що строк виконання основного зобовязання згідно графіка повернення кредиту настав 02 липня 2013 року, проте Банк не звертався до поручителя ОСОБА_3 з письмовою вимогою на повернення кредитних коштів у шестимісячний строк, а також не звернувся до суду із позовом до останнього, як це передбачено ч.4 ст. 559 ЦК України, тому його порука є припиненою, і заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню лише із позичальника ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які представник відповідача посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: