У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Карпенко С.О.,

суддів: Закропивного О.В., Іваненко Ю.Г.,

Кадєтової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_5, на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 5 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2015 року і за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», поданою його представником Прокловою ТетяноюВолодимирівною, на рішення апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила визнати недійсним кредитний договір, додаткові угоди до нього та договір іпотеки.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16 квітня 2008 року між нею та ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль», укладений кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредит в сумі 7 000 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 15 квітня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 квітня 2008 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір іпотеки, згідно якого вона передала в іпотеку банку належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1.

16 червня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, а 16 червня 2009 року - додаткову угоду № 2, згідно яких строк повернення кредиту було збільшено на 10 років.

Посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» просила позов задовольнити.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 5 березня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 червня 2015 року про виправлення описки, у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору і додаткових угод до нього відмовлено.

Додатковим рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 18 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2015 року рішення Путивльського районного суду Сумської області від 5 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним положень кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано недійсними пункти 1.1.2.2, 1.3.1, 3.1, 7.10 кредитного договору від 16 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_3 у касаційній скарзі, поданій її представником ОСОБА_5, просить скасувати рішення Путивльського районного суду Сумської області від 5 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», поданій його представником Прокловою Т.В., порушено питання про скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2015 року та залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору в частині положень про сплату комісії за надання кредиту та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, не надають банкам права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідає вимогам закону.

Судами встановлено, що 16 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Раййфайзен Банк Аваль», укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 7 000 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 15 квітня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1.

У подальшому між сторонами укладені додаткові угоди № 1 від 12 червня 2009 року та № 2 від 2 вересня 2010 року, відповідно до яких змінені умови погашення кредиту, а саме введені кредитні канікули, надана відстрочка щодо сплати процентів за користування кредитом, зменшені щомісячні платежі і збільшено строк повернення кредитних коштів до 17 квітня 2038 року.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним п. 16.3 кредитного договору, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що визначений у п. 16.3 договору розмір неустойки не відповідає принципу добросовісності і призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачеві.

З такими висновками судів попередніх інстанції погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до п. 16.3 кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до сплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконане, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом, або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання.

Врахувавши, що метою укладення додаткової угоди № 2 було зменшення фінансового навантаження на позичальника, встановлення відстрочки сплати споживачем відсотків за користування кредитом протягом певного періоду, але за рахунок збільшення строку кредиту на 120 місяців і погодження дати остаточного повернення кредиту 17 квітня 2038 року, суди попередній інстанцій дійшли висновку про відсутність несправедливих умов у цій угоді.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 не дають підстав вважати, що при розгляді судами справи у цій частині допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів не спростовують.

Доводів щодо незаконності судових рішень в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору іпотеки касаційна скарга не містить.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Встановивши, що пунктами 1.1.2.2., 1.3.1 кредитного договору передбачений обов'язок позичальника сплатити комісію за надання кредиту в сумі 105 доларів США, а за п.п. 3.1, 7.10 позичальник додатково має сплатити на користь кредитора комісії, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання вказаних пунктів кредитного договору недійсними, оскільки ними фактично встановлено плату за укладення договору, що суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про неправильність застосування судом апеляційної інстанції Постанови Національного банку України від 10 травня 2007 року № 167 безпідставні.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції застосував Постанову Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, однак у рішенні допустив технічну помилку в номері постанови.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційних скарг не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовані норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_5, і касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», подану його представником Прокловою Тетяною Володимирівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: О.В.Закропивний Ю.Г.Іваненко О.В.Кадєтова І.М.Фаловська