АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/638/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2, 5 Красюк Г. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н.І., Корнієнко Н.В.
секретарГончар Л.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Шполянської міської ради Черкаської області на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 04 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Шполянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на реконструйований житловий будинок з господарськими будівлями,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_8 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17.01.1986 року він придбав 1/2 частину житлового будинку з обслуговуючими спорудами по АДРЕСА_1.

Вказаний будинок перебував в аварійному стані, у зв'язку з чим позивач його реконструював, а саме: замінив дах, обклав будинок цеглою, за згодою іншого співвласника розібрав другу частину будинку, збільшивши загальну та житлову площу. Через незнання закону позивач не отримав відповідного дозволу на виконання вказаних робіт, проте при будівництві будинку та обслуговуючих споруд він не порушив чинних будівельних норм та прав третіх осіб, що підтверджується висновком сектору містобудування, архітектури та будівництва Шполянської районної державної адміністрації.

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 просив суд визнати за ним право власності на самочинно реконструйований житловий будинок з обслуговуючими спорудами по АДРЕСА_1.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 04 січня 2016 року позов задоволено та визнано за ОСОБА_8 право власності на самочинно реконструйований житловий будинок Е-2 з прибудовою-е, літню кухню-сарай-В, прибудову-в, гараж-Г, убиральню-Ж, погріб-п/д, колодязь-К, огорожу №1, ворота з х-вірткою-№2, розташовані по АДРЕСА_1, загальною вартістю 58500 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду Шполянська міська рада подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17.01.1986 року ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_9 1/2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд в АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці розміром 910 кв.м. На вказаній земельній ділянці розташований один одноповерховий дерев'яний будинок, критий шифером, зазначений в плані під літерою «А», та надвірні споруди: два сараї під літерами «Б, В», літня кухня під літерою «Г», погріб під літерами «п/д», вбиральня під літерою «Д», колодязь під літерами «К, К І», огорожа під номером один (а.с. 6).

Згідно технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом на 28.07.2015 року, будинковолодіння складається з: житлового будинку Е-2, 1991 року побудови; прибудови е, 1991 року побудови; літньої кухні-сараю В, 1986 року побудови; прибудови в, 1986 року побудови; гаражу Г, 1986 року побудови; убиральні Ж, до 1984 року побудови; погрібу п/д, до 1984 року побудови; колодязю К, до 1984 року побудови; огорожі № 1, 1991 року побудови; воріт з хвірткою № 2, 1991 року побудови (а.с. 9-11).

Відповідно до висновку Сектору містобудування архітектури та будівництва Шполянської районної державної адміністрації № 108 від 12.08.2015 року порушень вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» щодо розміщення будинковолодіння по АДРЕСА_1 не виявлено (а.с. 13).

Згідно листа Шполянського відділення Смілянської ОДПІ ГУ ДФС в Черкаській області № 7154/23-04-23-017 від 21.12.2015 року за гр. ОСОБА_8 з 23.05.1994 року обліковується земельна ділянка по АДРЕСА_1, розміром 0,1093 га (0,1 га - присадибна ділянка та 0,0093 га - для ведення особистого сільського господарства) (а.с. 33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці, яка перебуває в його користуванні, без порушень встановлених норм та прав інших осіб, слід визнати за ним право власності на реконструйований житловий будинок з надвірними спорудами в порядку ч. 5 ст. 376 ЦК України.

Однак, такий висновок суду є помилковим та не ґрунтується на відповідних доказах.

Так, відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З питань самочинного будівництва необхідно врахувати також і роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Згідно вказаної Постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року N 91.

Прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.92 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 N 304, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.07.2012 за N 1132/21444.

З наведеного вбачається, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, повинна звернутись до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, якою здійснюється прийняття в експлуатацію відповідних об'єктів нерухомості. Лише у разі відмови в прийнятті в експлуатацію вказаних об'єктів така особа має право звернутись до суду із позовом про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позивачем не надано належних доказів звернення до відповідного компетентного органу Державної архітектурно-будівельної інспекції України з приводу прийняття в експлуатацію реконструйованого житлового будинку з надвірними спорудами, та відповідної відмови у вчиненні вказаних дій.

Враховуючи наведене, звернення до суду із позовом про визнання права власності на самочинне будівництво є передчасним, оскільки позивачем не дотримано досудового порядку вирішення даного спору.

З огляду на викладене, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 із порушення норм матеріального і процесуального права.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивач за договором купівлі-продажу від 17.01.1986 року має право власності лише на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1. Таким чином, визнання за ним права власності на реконструйований будинок з надвірними спорудами порушує права іншого співвласника, якого слід було залучити до участі у справі.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та з неправильним застосування норм матеріального права, колегія суддів апеляційну скаргу Шполянської міської ради задовольняє, оскаржуване рішення по даній справі скасовує та ухвалює нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовляє.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Шполянської міської ради Черкаської області - задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 04 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до Шполянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на реконструйований житловий будинок з господарськими будівлями - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_8 до Шполянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на реконструйований житловий будинок з господарськими будівлями - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :