Провадження № 2/369/2063/16
12 липня 2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.,
при секретарі Кузьменко О.П,.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
У вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів посилаючись на те, що 11.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку №1а/31.
Відповідно до п. 1.1. договору сторони зобов'язуються у майбутньому, в строк не пізніше кінця II кварталу 2015 року, укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої в житловому будинку, що будується на земельній ділянці за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Гатне, вул. Леніна, 1-а, у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. договору передбачено, що в підтвердження наміру придбати об'єкт та з метою забезпечення укладання основного договору купівлі- продажу, покупець передає, а продавець приймає до підписання цього договору авансовий платіж у розмірі 347 340 (триста сорок сім тисяч триста сорок) гривень, що еквівалентно 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США. Отримання від покупця вищезазначених грошових сум покупця, продавець підтверджує розпискою.
Сторони погодили, що об»єкт квартира, № 31 орієнтовною площею 56 кв.м., розташована на мансардному поверсі в житловому будинку, який буде збудовано за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с. Гатне, вул. Леніна,1-а. Вартість об»єкту на день укладення договору становить 347 340,00 грн., що еквівалентно 42 000 доларів США. Відповідно п.п. 4.1.1-4.1.2. договору сторони погодили, що продавець зобов'язується підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу квартири та передати у власність оокупцю об'єкт за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Гатне, вул. Леніна, 1-а. Одностороння відмова від виконання забов'язань за цим договором не допускається (п. 5.4. Договору).
Позивач наголошує, що сторонами досягнуто домовленості, що у випадку розірвання договору з ініціативи покупця через невиконання продавцем своїх зобов'язань за договором, продавець повертає покупцеві всі отримані від нього кошти, з урахуванням умов п. 2.3. цього договору та у розмірі вартості об'єкту визначеної п. 3.2. цього договору та сплачує штрафні санкції у розмірі 10% від суми, отриманої на момент розірвання Договору, з урахуванням умов п. 5.10. та п. 5.11. цього Договору (п. 5.7. Договору). Згідно з п. 5.13. Договору даний Договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами і діє до кінця II кварталу 2015 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе по ньому зобов'язань.
Позивач наголошує, що ним на виконання пункту 2.1. договору, 11.12.2013 року було сплачено на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 42 000,00 доларів США, що еквівалентно 347 340,00 грн., що підтверджується складеною та підписаною особою продавця розпискою №б/н від 11.12.2013, засвідченою підписами свідків: п. Артьомової Інни Василівни та п. Шапки Дениса Анатолійовича. Проте відповідач всупереч взятих на себе зобов'язань, а саме п. 1.1., п.п. 4.1.1.-4.1.2 договору свого обов'язку з укладання основного договору не виконав, Об'єкт договору у власність покупця не передав, тим самим порушив умови укладеного між сторонами договору.
02.07.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про укладення основного договору, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком №9270 від 02.07.2015 про надання послуг поштового зв'язку. При цьому, відповідач відповіді на вищевказану вимогу не надав, будь-яких пояснень з приводу неможливості викання зобов'язань за договором не навів, грубо порушивши свої зобов'язання з приводу укладення основного договору.
В судове засідання позивач не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги з урахуванням їх збільшень підтримав, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв»язку із його відрядженням до Харківського Апеляційного господарського суду. Незважаючи на те, що представником позивача ОСОБА_3 було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із терміновим відрядженням це не перешкоджає позивачу з»явитись особисто в судове засідання або направити іншого представника. Як вбачається з довіреності від 15.10.2014 р. ОСОБА_2, окрім ОСОБА_3, уповноважила ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, бути дійсними та законними представниками довірителя. Керуючись вищевикладеним, суд визнає неявку представників відповідача в судове засідання призначене на 12.07.2016 р. неповажними та такими, що порушують розумні строки розгляду справи.
За згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено в судовому засіданні, 11.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку № 1а/31.
Відповідно до п. 1.1. договору сторони зобов'язуються у майбутньому, в строк не пізніше кінця II кварталу 2015 року, укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої в житловому будинку, що будується на земельній ділянці за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Гатне, вул. Леніна, 1-а, у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. договору передбачено, що в підтвердження наміру придбати об'єкт та з метою забезпечення укладання основного договору купівлі- продажу, покупець передає, а продавець приймає до підписання цього договору авансовий платіж у розмірі 347 340 (триста сорок сім тисяч триста сорок) гривень, що еквівалентно 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США. Отримання від покупця вищезазначених грошових сум покупця, продавець підтверджує розпискою.
На виконання пункту 2.1. договору, 11.12.2013 року було сплачено на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 42 000,00 доларів США, що еквівалентно 347 340,00 грн., що підтверджується складеною та підписаною особою продавця розпискою №б/н від 11.12.2013, засвідченою підписами свідків: п. Артьомової Інни Василівни та п. Шапки Дениса Анатолійовича. Проте відповідач всупереч взятих на себе зобов'язань, а саме п. 1.1., п.п. 4.1.1.-4.1.2 договору свого обов'язку з укладання основного договору не виконав,
На момент подання позовної заяви до суду основний договір купівлі-продажу між сторони не укладений.
В силу статті 220 ЦПК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається
В силу статті 220 ЦПК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Стаття 627 ЦК України визначає що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Стаття 657 ЦК України передбачає що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частини третя та четверта статті 334 ЦК).
У свою чергу, статтею 182 ЦК передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно п. 13 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.
У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що при укладенні попереднього договору між сторони не було дотримано вимог закону що форми укладення такого роду договору що повязана із нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією. У звязку з чим такій попередній договір є нікчемним та не створює юридичних наслідків, а отже ч. 2 ст. 220 ЦК України не може бути застосована до виниклих спірних відносин.
За правилами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
У відповідності до ст. 1213 ЦК України, набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Відповідно до п.п. 2.1.-2.2. договору передбачено, що в підтвердження наміру придбати об'єкт та з метою забезпечення укладання основного договору купівлі- продажу, покупець передає, а продавець приймає до підписання цього договору авансовий платіж у розмірі 347 340 (триста сорок сім тисяч триста сорок) гривень, що еквівалентно 42 000 (сорок дві тисячі) доларів США. Отримання від покупця вищезазначених грошових сум покупця, продавець підтверджує розпискою.
Як вбачається з матеріалів справи, кошти у розмірі 42 000,00 доларів США позивачем були надані відповідачу за нікчемним попереднім договором, тобто без відповідної правової підстави, дає можливість повернення спірних коштів на підставі приписів ст. 1212 ЦК України та застосування вказаної статті до спірних правовідносин.
Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.
Приписами ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Так, за положеннями ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, відповідач має сплатити на користь позивача 3% річних за період з 12.12.2013 року по 02.11.2015 року у розмірі, 54 713,95 грн. Інфляційні витрати за період з 12.12.2013 р. по вересень 2015 року становлять 745 676,48 грн., що еквівалентно 32 509,34 доларів США. Станом на 02.11.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 76 894,71 доларів США, що еквівалентно 1 763 757,03 (один мільйон сімсот шістдесят три тисячи сімсот п'ятдесят сім) гривень 03 копійки, з яких 42 000,00 доларів США - основного боргу, що еквівалентно 963 366,60 грн.; 2 385,37 доларів США - 3% річних, що еквівалентно 54 713,95 грн.; 32 509,34 доларів США - інфляційних втрат , що еквівалентно 45 676,48 грн.
У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.
Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, а отже позов підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-
Позов задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Усатов Д.Д.