Категорія: 50 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А. ,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

секретар Кирилюк О.О.,

з участю : позивача ОСОБА_1 ,

відповідача- ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2015 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя міста Луцька в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 09.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя міста Луцька в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 500 грн. (п`ятсот грн.) щомісячно додаткових витрат на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які викликані особливими обставинами, починаючи від дня пред`явлення позову 09.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто 487,20 грн. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій вказує, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, внаслідок неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи при вирішенні питання про стягнення з нього додаткових витрат на дитину, зв`язку з чим суд дійшов хибного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, щодо стягнення з нього 500 грн. додаткових витрат на утримання дитини та вирішити питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, а саме стягнути з нього в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених у ній і просили її задовольнити, позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.06.2005 року (а.с.5).

У шлюбі в них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.02.2006 року (а.с.6).

В суді першої інстанції встановлено, що дитина фактично проживає та перебуває на повному утриманні позивача, яка несе всі витрати, пов`язанні з навчанням, доглядом та лікуванням сина. Відповідач коштів на утримання дитини у добровільному порядку не надає.

З довідки військової частини НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_2 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_3 на посаді військовослужбовця і загальна сума його доходу (нарахована заробітна плата) за період з травня по жовтень 2015 року становить 30259,50 грн.(а.с.7).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Згідно до частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В цій частині рішення суду першої інстанції відповідач не оскаржує, а тому не підлягає апеляційному перегляду.

Задовольняючи позов в частині стягнення щомісячно з відповідача в користь позивача на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 додаткових витрат у розмірі 500 грн. суд першої інстанції виходив з того, що додаткові витрати, викликані особливими обставинами, а саме хворобою ОСОБА_6 , який потребує постійного лікування.

У відповідності до ст.185 ЦК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається, з висновку лікарсько-консультативної комісії Луцької міської дитячої поліклініки № 364 від 05.11.2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 хворіє, має діагноз: хронічний гепатит «С», сколіотична постава, міопія лівого ока, хронічний гастрит, синдром вегетативної дисфункції, тому знаходиться на диспансерному обліку у лікарів спеціалістів: інфекціоніста, офтальмолога, невролога, ортопеда, гастроетеролога (а.с.8).

З консультативного висновку спеціаліста Волинської обласної інфекційної лікарні вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться з 2006 року на обліку з приводу хронічного гепатиту «С». Проведено противірусну терапію з позитивним результатом (а.с.9).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення щомісячно додаткових витрат в розмірі 500 грн. з відповідача в користь позивача на утримання дитини. Однак з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, оскільки задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача таких витрат суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме не з`ясовано, який має характер хвороба дитини, які додаткові витрати несе позивач, чи необхідні останній по утриманню малолітньої дитини та в супереч ч.ч. 3, 4 ст. 10, ст. 11 ст. 60 ЦПК України не перевірив зазначені обставини належними та допустимими доказами, щодо розмірів фактично понесених або передбачуваних витрат у зв`язку з цим.

Як вбачається, з поданих в судовому засіданні відповіді головного лікаря Волинської обласної інфекційної лікарні Сергійчук Богдан, ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 01.01.2014 року по даний час на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував та за медичною допомогою не звертався та з відповіді Головного лікаря Комунального закладу «Луцька міська дитяча поліклініка» Сергійчук Богдан, 15.02.2006 року перебуває на диспансерному обліку. В 2014-2015 роках оглядався та призначалось протирецидивне лікування.

Таким чином, посилання позивача ОСОБА_1 , що вона несе додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_6 , а також, що в подальшому йому потрібне певне лікування з передбачуваними витратами не підтверджені належними та допустимими доказами і в силу цього не можуть бути задоволені позовні вимоги в цій частині.

Крім цього, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволено чи відхиленої частини вимог.

Як роз`яснив, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову ( частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Отже, з урахуванням наведених норм закону, суд першої інстанції не врахував, що позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави, виходячи з пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія судді апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та зробив передчасний висновок про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину та судового збору у визначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2015 року в частині стягнення додаткових витрат на дитину та судового збору, скасувати.

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: