16.08.2016 Єдиний унікальний номер 205/2402/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 22 березня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вступила в шлюб з відповідачем 22.12.2012 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №587.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача судові витрати які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

16.08.2016 року від адвоката позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

16.08.2016 року від адвоката відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність , позовні вимоги в частині розірвання шлюби визнала в повному обсязі, щодо стягнення судових витрат за послуги адвоката просила зменшити.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 22 грудня 2012 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №587 /а.с.5 на звороті/ Від шлюбу мають неповнолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с.5/

Встановлено також, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе.

Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Враховуючи положення ст.111 CK України, суд вживав заходів щодо примирення сторін по справі, встановлював строк для примирення. Однак, примирення подружжя не відбулося.

Адвокат позивача ОСОБА_5 наполягав на задоволенні позову, Адвокат відповідача - ОСОБА_6 також погодилась на розірвання шлюбу, вважає, що зберегти сімю неможливо, але частково заперечує проти стягнення судових витрат на правову допомогу.

. Враховуючи наведені обставини, положення ст. 112 СК України та зазначені роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог. У задоволенні яких позивачеві відмовлено

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної заяви у розмірі 551,20 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного.

Право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги.

Оплата позивачем судового збору в належному розмірі 551,20 грн. підтверджена оригіналом відповідної квитанції банківської установи, витрати на правову допомогу - оригіналом відповідної квитанції адвоката ОСОБА_5 від 15.03..2016 року про сплату позивачем адвокату гонорару в розмірі 1500,00 грн., у зв'язку з чим судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 57-60, 130, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ОСОБА_2, зареєстрований 22 грудня 2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №587.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 551,20 грн. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.Г. Остапенко