У Х В А Л А

4 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сімоненко В.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 23 серпня 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, які потребують додаткових витрат, ОСОБА_4 просила відступити від принципу рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини майна, набутого за час шлюбу з відповідачем.

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати його особистою власністю майно, набуте за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин, посилаючись на те, що з початку 2010 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть та не мають спільних доходів. З початку 2010 року він весь час проживав окремо в м. Гола Пристань Херсонської області, самостійно вів власний бізнес та у період 2011-2013 років за власні кошти придбав майно, на яке просив визнати за ним право особистої приватної власності.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину придбаного за час шлюбу майна; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Ѕ частини вартості внеску в статутний капітал ТОВ «Славутич», розташованого за адресою: вул. Першого Травня, 47 у м. Гола Пристань Голопристанського району Херсонської області, що становить 93 500 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: визнано за ОСОБА_5 право особистої власності на майно, придбане ним починаючи з 2011 року; виділено у власність ОСОБА_5 самохідну косарку, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, самохідну косарку, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, трактор марки «Беларусь-82.1», державний номерний знак НОМЕР_3, екскаватор ЕО-2621Л, державний номерний знак НОМЕР_4. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 20 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_5 та відмови у задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на частину придбаного у шлюбі майна за період з 2011-2013 роки скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, про визнання за сторонами права власності на Ѕ частину вказаного майна за кожним. У решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року вказане рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 1 жовтня 2015 року рішення Голопристанського <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2015_11_10/pravo1/T041618.html?pravo=1> районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, судові рішення у справі залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 57, 60 та 61 Сімейного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Верховного Суду України від 15 червня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року та 21 січня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, визнаючи за сторонами право власності на Ѕ частину майна за кожним, та визнаючи за чоловіком право особистої приватної власності на решту майна, придбаного з 2011 по 2013 роки, виходив з того, що з 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, не мають спільних прибутків та витрат, що свідчить про фактичне припинення шлюбних відносин з цього часу. Суди дійшли висновку про те, що рухоме та нерухоме майно набуте після 2010 року за особисті кошти чоловіка, а тому не є спільним сумісним майном подружжя, та є його особистою власністю.

Суд в наданій як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року дійшов аналогічних висновків щодо не можливості поширення режиму спільної сумісної власності на майно, придбане у шлюбі, однак вже після припинення фактичних шлюбних відносин, за час окремого проживання та відсутності спільного сімейного бюджету.

Разом з тим в наданих як приклад неоднакового застосування норм матеріального права ухвалах Верховного Суду України від 15 червня 2011 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року суди дійшли висновків про те, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, навіть у випадку фактичного припинення шлюбних відносин, проте якщо воно придбано за спільні кошти подружжя.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко
А.Г. Ярема