Справа № 388/2061/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
11.02.2016року Долинський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,
за участю секретаря Поліщук Т.І.,
представника ОСОБА_1,
розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Бойков і Компанія» про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності,
Приватне сільськогосподарське підприємство «Ситніков» реорганізовано у Приватне сільськогосподарське підприємство «Бойков і Компанія», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.
Факт передачі ОСОБА_3 сільськогосподарським підприємством «Ситніков» трактора «Т-16» ОСОБА_2 та сплати останнім за нього коштів підтверджується квитанцією до приходного касового ордера від 13 березня 2006 року № 21, а також накладною виданою цього ж дня.
Між сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, а саме щодо предмета, ціни, строків виконання зобовязань, строку дії договору.
Разом із тим відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, що позбавляє можливості ОСОБА_2 належним чином оформити правовстановлюючі документи на придбане майно.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Суду пояснив, що відсутній технічний паспорт на придбаний транспортний засіб. Придбаний трактор не зареєстрований та не був зареєстрований у відповідних державних органах, що здійснюють реєстрацію таких транспортних засобів. При купівлі трактора будь-які документи, що підтверджують право власності ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Ситніков» на нього, зокрема технічний паспорт не передавались. Транспортний засіб був придбаний шляхом сплати за нього коштів через касу підприємства.
Представник відповідача ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Бойков і Компанія» у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав.
Так як представник відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не зявився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.
Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 21 від 13 березня 2006 року та накладної від 13 березня 2006 року, позивач ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Ситніков» за ціною 1636 грн трактор «Т-16», двигун № НОМЕР_1, шасі № 020413 (а. с. 10, 11).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
З огляду на вищезазначене правило, можливо стверджувати, що істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.
Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
За змістом п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.
Разом із тим закон не вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу трактора, а тому суд не має підстав для застосування до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 220 ЦК України, тобто позов ОСОБА_2 у цій частині є необґрунтований.
За змістом п. п. 2.1., 2.2. Правил державної реєстрації та обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 11 червня 2004 року N 221, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23 червня 2004 року за N 772/9371 (діяли у момент здійснення розрахунку за купівлю спірного трактора) (далі Правила) власники машин - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати машини протягом 10 діб після придбання, митного оформлення та тимчасового ввезення на територію України або виникнення інших обставин, що є підставою для проведення реєстраційних дій. Термін реєстрації може бути продовжений у разі неможливості власника машини (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Дозволяється тимчасова експлуатація машин з номерним знаком "Транзит" у межах терміну його дії. Реєстрація машин здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання машин, відповідність конструкції машин технічним вимогам тощо. Для реєстрації машин, що перебували в експлуатації і зареєстровані в інспекції Держтехнагляду, крім документів, що підтверджують правомірність придбання машин, додаються свідоцтва про реєстрацію машин з відміткою про зняття машини з обліку попереднім власником. Для машин, які вперше реєструються в Україні і на які розповсюджено вимоги щодо підтвердження відповідності в Україні, додатковою умовою реєстрації є наявність сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифіката відповідності, виданих у Системі УкрСЕПРО, які підтверджують відповідність машин вимогам, що на них розповсюджені. Реєстрація машин проводиться за умови попередньої оплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів, а також платежів за огляд машин, реєстрацію або перереєстрацію. Зняття з обліку проводиться за наявності ідентифікаційних номерів та відшкодування інших витрат, пов'язаних з проведенням реєстраційних дій.
Відповідно до положень п. п. 2.10., 2.12. Правил, при реєстрації (перереєстрації) або знятті з обліку, щорічному технічному огляді машин вони підлягають обов'язковому технічному огляду з метою перевірки відповідності ідентифікаційних номерів машин, вузлів, агрегатів, про що робиться службова відмітка в реєстраційних документах. Експлуатація машини без номерного знака, свідоцтва про реєстрацію машини, ідентифікаційних номерів установленого зразка, талона про проходження державного технічного огляду або з номерним знаком, виданим на іншу машину, забороняється.
Згідно п. 2.23. Правил, відчуження машин без їх реєстрації в інспекції Держтехнагляду можуть проводити суб'єкти господарювання, які мають право на реалізацію машин. В інших випадках відчуження машин, які не зареєстровані в інспекції Держтехнагляду або не зняті з обліку, не допускається. Реєстрація новим власником машин, які не були зареєстровані в органах Держтехнагляду попереднім власником, допускається тільки у випадках, коли машини були реалізовані суб'єктами господарювання, які мають право реалізації цих машин.
Пунктами 6.1., 6.2. Правил передбачено, що перереєстрація машин проводиться на підставі письмової заяви власника і документа, що посвідчує особу, у таких випадках: зміни власника машини, зміни акта цивільного стану власника, місця його проживання, зміни назви підприємства, форми його власності, місцезнаходження, зміни типу машини при переобладнанні та заміні номерних агрегатів і вузлів, що мають ідентифікаційні номери. Перереєстрація машин, у разі зміни їх власника, реорганізації чи ліквідації юридичних осіб згідно з чинним законодавством, проводиться на підставі заяви власника або уповноваженого ним органу, акта приймання-передавання машин із зазначенням їх марок, типів, року випуску, ідентифікаційних номерів вузлів та агрегатів, свідоцтва про реєстрацію машин з відміткою про зняття машин з обліку попереднім власником.
Положеннями п. п. 7.1., 7.2. Правил визначено, що зняття машин з обліку у зв'язку з їх відчуженням проводиться тільки після їх огляду інспекцією Держтехнагляду з метою звіряння відповідності номерних агрегатів обліковим даним на підставі заяви власника (довіреної особи) і документа, що посвідчує особу власника (довіреної особи). При знятті машин з обліку номерні знаки здаються в інспекцію Держтехнагляду. Якщо машини знімаються з обліку у зв'язку з відчуженням, то в свідоцтві про реєстрацію машин робиться відмітка "Машина знята з обліку для реалізації", номерні знаки здаються і видаються номерні знаки "Транзит".
Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.
Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.
За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).
Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.
Позивачем у цій справі ОСОБА_2 не надано документу, що підтверджує правомірність придбання спірного трактора, не надано свідоцтво про реєстрацію трактора з відміткою «Машина знята з обліку для реалізації» або документів, що попередній власник є субєктом господарювання, що має право реалізації машин, а відтак відсутні підстави вважати, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сільськогосподарським підприємством «Бойков і Компанія» укладався договір купівлі-продажу спірного трактора, а також про визнання права власності за позивачем на спірний трактор на підставі ст. 392 ЦК України.
З огляду на вищезазначене, цей позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Бойков і Компанія» про визнання правочину дійсним та визнання права власності, є необґрунтованим, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 203, 204, 207, 209, 215, 220, 328, 392, 655 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 57-62, 64, 79, 88, 212-215, 218, 224-228, 294 ЦПК України суд,
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільськогосподарського підприємства «Бойков і Компанія» про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення виготовлений 15 лютого 2016 року.
Суддя Долинського районного суду ОСОБА_5