О К Р Е М А Д У М К А
(в порядку ч. 3 ст. 19 ЦПК України)
"08" серпня 2016 р.м. Чернігів
судді апеляційного суду Чернігівської області
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 серпня 2016 р. залишено без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Першої Чернігівської державної нотаріальної контори Чуприненко Олени Віталіївни, Першої Чернігівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом.
Відповідно до ст. 209 та 313 ЦПК України мною підписано ухвалу від 08.08.2016, проте я не згодна з рішенням суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду, тому, в порядку ч.3 ст.19 ЦПК України вношу з цього приводу окрему думку.
Обставини справи.
Позивач ОСОБА_2 є рідною сестрою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. ОСОБА_4 є племінником ОСОБА_2 та ОСОБА_5, на користь якого остання склала два заповіти за якими нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину - їй було нотаріусом відмовлено. 05.02.2016 Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_5, заповівши 16.09.2009 ОСОБА_4 земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,0433 га, фактично скасувала свій попередній заповіт від 25.03.1997 року, яким заповіла останньому все своє майно. У зв'язку з цим, решта майна має успадковуватись спадкоємцями за законом, до кола яких відноситься ОСОБА_2
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.07.2016 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.07.2016 скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування окремої думки.

За змістом статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На мою думку, рішення судів у цій справі не відповідають принципам законності та справедливості.

Як вказувалося вище, під час розгляду справи в суді було встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 25.03.1997 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_4

16 вересня 2009 року ОСОБА_5 склала другий заповіт, яким заповіла ОСОБА_4 належну їй на праві власності земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,0433 га, надану для ведення садівництва, що розташована на території Чернігівської міської ради в садовому товаристві ім. Мічуріна.

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи дану статтю, слід зазначити, що вона передбачає право заповідача:

1. скасувати заповіт, при цьому складання нового заповіту не є обов'язковим;

2. скласти новий заповіт, який скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить;

3. внести в заповіт зміни.

В даній справі судам слід було встановити, чи скасував (повністю або в певній частині) заповіт від 16.09. 2009 заповіт від 25.03.1997.

Суд першої інстанції, з яким погодилася апеляційна інстанція, вказав, що за даними Спадкового реєстру виявлено наявність заповіту від 25.03.1997, що зареєстрований державним нотаріусом в реєстрі за №5-800 та заповіту від 16.09.2009, що зареєстрований державним нотаріусом в реєстрі за №2-1080. Обидва заповіти є чинними, На думку суду, заповіт, складений ОСОБА_5 16.09.2009, яким вона заповідала ОСОБА_4 належну їй на праві власності земельну ділянку, не скасував заповіт від 25.03.1997, яким спадкодавець заповіла тій же особі все своє майно. Суд дійшов висновку, що оскільки останній заповіт не суперечить попередньому, тому законних підстав для спадкування спадкоємцями за законом - позивачем ОСОБА_2 решти майна спадкодавця, крім зазначеної земельної ділянки, немає.

Слід зазначити, що доповнення до частини сьомої ст. 1254 ЦК України щодо державної реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України скасування заповідачем заповіту та внесення в нього змін набрали чинності з 20.04.2014, тобто після складання заповіту від 16.09. 2009. Зазначене спростовує посилання суду першої інстанції при обґрунтуванні відмови в позові на нову редакцію частини сьомої ст. 1254 ЦК України та на відповідний пункт Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. В цьому випадку висновки суду першої інстанції щодо наявності в Реєстрі двох не скасованих (чинних) заповітів є хибними, так як обидва заповіти вносилися до Спадкового реєстру до 20.04.2014.

Крім того, на мою думку, висновок суду щодо чинності заповіту від 25.03.1997 є помилковим, оскільки він суперечить ч.2,3 ст.1254 ЦК України.

Як вказувалося вище, при складанні заповіту від 25.03.1997 спадкодавець ОСОБА_5 визначила обсяг майна, яке вона заповідає ОСОБА_4, а саме - все своє майно, тобто, як те, що належить зараз, так і те, що буде набуте в майбутньому і буде належати спадкодавцю на час відкриття спадщини.

Складаючи заповіт від 16.09.2009 спадкодавець зменшила обсяг майна, що заповідає ОСОБА_4 У випадку, якби обсяг майна, що заповідався 16.09.2009 збільшувався (тобто від меншого до більшого), то заповіти в цьому б випадку не суперечили один одному, проте, оскільки обсяг майна, що заповідався 16.09.2009 був зменшений (від більшого до меншого), то, відповідно, перший заповіт є скасованим при складанні другого заповіту. Зміст другого заповіту без сумніву суперечить першому заповіту, оскільки визначає менший обсяг майна, що заповідається.

Частина 3 статті 1254 ЦК України однозначно визначає, що кожен новий заповіт скасовує попередній.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні стверджував, що другий заповіт був складений спадкодавцем через набуття нею після 25.03.1997 земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0,0433 га .Це було зазначено і судом першої інстанції. Проте, слід зазначити, що другий заповіт від 16.09.2009 не був оформлений спадкодавцем як зміна до заповіту від 25.03.1997, як це передбачено ч.5 ст.1254 ЦК України. Заповіт від 16.09.2009 оформлений спадкодавцем в силу ст.1233 ЦК України, як самостійний односторонній правочин.

Про скасування другим заповітом від 16.09.2009 заповіту від 25.03.1997 наголошував і апеляційний суд в своїй ухвалі від 25.12.2015 при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2015. Копія судового рішення міститься на а.с.102. Однак суд першої інстанції на дану обставину уваги не звернув.

Проаналізувавши правові норми, що регулюють спірні правовідносини, я вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягали задоволенню, оскільки спадкоємець за законом ОСОБА_4 мав право лише на спадкування земельної ділянки за заповітом від 16.09.2009. Інше майно померлої ОСОБА_5 повинно бути успадковане іншими спадкоємцями за законом.

З огляду на це, на мою думку рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.07.2016 постановлено з порушенням норм матеріального права і тому підлягало скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.

СуддяІ.О.Боброва.