АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/609/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1465/16Головуючий у 1-й інстанції Коновод О.В. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Буленка О.О., Дорош А.І..

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі відділення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Дніпропетровського регіонального відділення, тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі відділення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Дніпропетровського регіонального відділення, тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди - відмовлено.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вмотивовуючи доводи апеляційної скарги вказував на те, що лікарняний був розрахований 28 жовтня 2013 року, а сума залишку заробітної плати поступила на рахунок лише 10 грудня 2013 року.

.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи судом вірно встановлено, що відповідно до наказу Пат «КБ «Надра» від 19 вересня 2013 року ОСОБА_2 був звільнений за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України з 20 вересня 2013 року. Цим же наказом, прийнято рішення утримати грошові кошти за п?ять календарних днів щорічної відпустки, які були надані працівнику в рахунок невідпрацьованої частини робочого періоду.

Також судом встановлено, що з 12 вересня 2013 року по 21 вересня 2013 року позивач мав тимчасову втрату працездатності, що підтверджується листком непрацездатності АГД № 282395, внаслідок чого перебував на лікарняному 9 календарних днів.

Вирішуючи спірні правовідносини, місцевий суд правомірно виходив з наступного.

Згідно наказу ПАТ" КБ"Надра" № 11/1047 від 13 грудня 2012 року позивачу була надана частина щорічної відпустки на 3 календарних дні за періоди роботи з 16 листопада 2012 року по 15 листопада 2013 року. Також, згідно наказу ПАТ "КБ"Надра" № 11/379 від 19 квітня 2013 року позивачу була надана частина щорічної відпустки на 23 календарних дні за періоди роботи з 16 листопада 2012 року по 15 листопада 2013 року. Та згідно наказу ПАТ "КБ"Надра" № 11/694 від 09 серпня 2013 року позивачу була надана частина щорічної відпустки на 2 календарні дні за періоди з 16 листопада 2012 року по 15 листопада 2013 року.

Тобто, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 було використано 28 днів щорічної відпустки за період з 16 листопада 2012 року по 15 листопада 2013 року, тобто щорічну відпустку використано в повному обсязі, передбаченому Колективним договором.

З урахуванням викладеного, встановивши, що позивачем щорічна відпустка за період роботи з 16 листопада 2012 року по 15 листопад 2013 року використана у повному обсязі, а вказаний період відпрацьовано частково, лише до 20 вересня 2013 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у позивача утворилася заборгованість перед ПАТ «КБ»Надра» у сумі 671.91, що також підтверджується Розрахунковим листком за вересень 2013 року.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 127 КЗпП України та ч. 1 ст. 22 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні його заборгованості, надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Таким чином роботодавець мав утримати грошові кошти за п?ять календарних днів щорічної відпустки, наданої в рахунок невідпрацьованої частини робочого періоду.

Також судом встановлено, що з 12 вересня 2013 року по 21 вересня 2013 року позивач перебував на лікарняному, шо підтверджується листком непрацездатності АГД № 282395. Тобто, позивач перебував на лікарняному 9 календарних днів, з яких 14 вересня 2013 року , 15 вересня 13 року, 21 вересня 13 року - неробочі. Звідси встановлено, що оплаті підлягали 7 календарних ( робочих) днів за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Нарахування грошових коштів за оплату тимчасової непрацездатності у розмірі оплати за три календарні ( робочі ) дні, без врахування вищевказаних днів відпочинку здійснено в сумі 457,17 грн. , а після врахування ЄСВ та ПДФО - 380, 83 грн що підтверджується Розрахунковим листком за жовтень 2013 року.

Після утримання роботодавцем вказаних грошових коштів в рахунок оплати частини існуючої заборгованості позивача за покриття щорічної відпустки повної тривалості на загальну суму 671, 91 грн, залишок боргу позивача перед відповідачем становив: 671, 91 - 380,83 = 291,08.

Далі, встановлено, що 10 грудня 2013 року після перерахування роботодавцю Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності грошових коштів за оплату тимчасової непрацездатності позивача, вказана сума, розмір якої після вирахування ЄСВ та ПДФО становила 507, 79 грн., була невідкладно виплачена позивачу шляхом перерахування на його поточний ( картковий ) рахунок НОМЕР_1, що підтверджується випискою по рахунку.

Враховуючи наявність залишку заборгованості позивача перед роботодавцем за покриття щорічної відпустки повної тривалості 10 грудня 2013 року, з вказаної суми було відраховано 291, 08 грн. Внаслідок цього до видачі працівнику станом на 10 грудня 2013 року були доступні грошові кошти у сумі 507,79 грн. - 291,08 грн = 216,71 грн.

Виходячи зі змісту ст. 117 КзпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, вбачається, що підставою такої відповідальності є, по-перше, факт порушення власником строків розрахунку при звільнені ( ст. 116 КЗпП України), а по - друге вина власника.

Як вбачається з матеріалів справи, факт порушення строків розрахунку з позивачем, а тим більше вина відповідача за таке порушення відсутня, що виключає підстави для застосування до правовідносин сторін ст. 117 КЗпП України .

Встановлено, що відповідачем правомірно у відповідності до п.2 ст. 127 КЗпП України та ч. 1 ст. 22 Закону України " Про відпустки" було утримано з позивача 380,83 грн грошових коштів, що були нараховані позивачу роботодавцем для оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, в рахунок оплати частини існуючої заборгованості позивача за покриття щорічної відпустки повної тривалості.

10 грудня 2013 року з грошових коштів у сумі 507, 76 грн., що були перераховані позивачу через роботодавця Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в рахунок оплати залишку існуючої заборгованості позивача за покриття щорічної відпустки повної тривалості було відраховано відповідачем 291, 08 грн.

Далі встановлено, що подальше списання залишку грошових коштів з поточного (карткового ) рахунку № НОМЕР_1 було здійснено за згодою та дорученням клієнта та ніякого відношення до виплати заробітної плати не має.

Так, з матеріалів справи підтверджується та не заперечується і самим позивачем, що виплата заробітної плати та супутніх сум здійснювалася в ПАТ "КБ"Надра" шляхом перерахування коштів на поточні (корткові) рахунки працівників, в тому числі і на поточний (картковий) рахунок позивача ОСОБА_2 № НОМЕР_1, відкритого в рамках Пакету послуг " Сімейний" № 1935966.

Внаслідок цього, у зв'язку з відсутністю понад 6 місяців будь-яких операцій по рахунку, у відповідності до умов укладеного позивачем договору та діючих тарифів, відбувалося списання комісії за моніторинг неактивного рахунку: - 29.09.2014 року - 100,00 грн., 30.10.2014 року - 100,00 грн., 27.11.2014 року - 16,71 грн., а всього списано комісії за моніторинг неактивного рахунку коштів в сумі 216, 71 грн.

Таким чином списання грошових коштів є списанням комісії по договору з відкриття та ведення банківського рахунку, вчинене банком у відповідності з цивільним законодавством, за згодою та дорученням клієнта.

Подальше списання коштів з поточного рахунку позивача, є фактичним розпорядженням позивачем грошовими коштами, що перебували на зазначеному рахунку, а отже не може свідчити про нездійснення відповідачем розрахунку з позивачем при його звільненні.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування йому моральної шкоди, місцевий суд вірно виходив з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки матеріалами справи та наданими позивачем доказами вина відповідача не була доведена, суд правомірно не знайшов підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування ПАТ КБ «Надра» моральної шкоди.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду та не підтверджують їх неправомірність належними доказами, виходячи з вищевикладеного.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ О.О. Буленко /підпис/ А.І. Дорош

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ В.І. Корнієнко