У х в а л а

іменем україни

6 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача борг у розмірі 460 тис. грн у тій валюті, в якій були передані відповідачу; моральну шкоду у розмірі 25 тис. грн; накласти стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1; стягнути судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 19 липня 2014 року в рахунок підтвердження її наміру придбати будинок № АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5, вона передала останній 20 тис. доларів США, передачу грошей документально не фіксували. Зазначала, що ОСОБА_5, для продажу зазначеного будинку, повинна була виписати всіх зареєстрованих за даною адресою. Вказувала, що з вересня 2014 року вона з родиною зареєструвались за адресою спірного будинку і стали проживати там. 16 вересня 2014 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір завдатку. За час їх проживання у будинку, вони стали помічати зростання дефектного стану будинку і за допомогою фахівця - експерта будівельної організації визначили його реальний стан, про що було складено кошторис необхідно важливих ремонтних робіт від 24 жовтня 2014 року та дефектний акт з констатацією аварійного стану будинку. Головною причиною був неякісний фундамент і просідання ґрунту, і як наслідок - поступове руйнування будівлі. Кошторис необхідних робіт піднімав ціну будинку до 30 тис. доларів, що унеможливлювало придбання ними будинку, оскільки його ціна не відповідала житловому стану будинку. ОСОБА_5 була ознайомлена з цими обставинами, проте відмовилась надати знижку але письмово погодилась повернути гроші. В подальшому ОСОБА_5 відмовилась повертати гроші. На її думку, дії відповідача є неправомірними, оскільки договір завдатку набуває правової значимості з моменту оформлення договору купівлі - продажу, проте виникли неочікувані обставини, які унеможливлюють виконання основних домовленостей ( п. 5.6 договору).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення авансу 260 тис. грн та судові витрати у розмірі 2 600 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення авансового платежу 431 766 тис. грн та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позов, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що сторони визначили у грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті (ч. 2 ст. 533 ЦК України), а тому сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України, оскільки гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Установлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.А. Черненко

Д.Д.Луспеник

С.Ф. Хопта