АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції -Комаревцева Л.В.
№ 22-ц/796/9880/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - БагровоїЄвгенії Олегівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з банку на її користь грошові кошти у загальній сумі 74786,30 доларів США за договором № SAMDN5710 (Вклад «Стандарт, 24 міс.») від 27.12.2012 року, з яких: 60000 доларів США - сума вкладу за договором; 14786,30 доларів США - проценти нараховані на суму вкладу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.05.2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 на виконання договору № SAMDN5710 від 27.12.2012 року 74786,30 доларів США, з яких 60000 доларів США сума вкладу за договором, 14786,30 доларів США проценти нараховані на суму вкладу та судовий збір в розмірі 6090 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» - Багрова Є.О. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вказує, що позивач зі свого боку не довела належними доказами факт укладення договору банківського вкладу між сторонами, факт внесення заявленої суми грошових коштів на рахунок. Судом першої інстанції не було досліджено оригінал укладеного договору, а рішення ухвалено лише за копіями документів, доданих до матеріалів позовної заяви.

Крім того, копія платіжного доручення не містить підпису клієнта, а отже платіжне доручення не відповідає вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в України та не є належним доказом у справі.

Вказувала, що судом не досліджено питання та не встановлено обставин наявності грошових коштів на рахунках позивача.

Зазначала, що відділення банку, в якому було укладено депозитний договір, припинило свою діяльність згідно постанови НБУ від 06.05.2014 року № 260.

Посилається на те, що судом першої інстанції не вірно вирішено питання щодо стягнення відсотків за договорами банківського вклад у розмірі заявленому позивачем, оскільки, у разі продовження строку вкладу, проценти з кожний повний строк вкладу сплачуються у повному обсязі, а проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору, ще не сплив нараховуються за заниженою процентною ставкою.

Представник відповідача ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.12.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» в особі відділення банку у місті Сімферополь, був укладений договір № SAMDN5710 (Вклад «Стандарт, 24 мес.») за умовами якого вкладник передає, а банк отримує грошові кошти у сумі 60 000 доларів США на строк 24 місяці до 27.12.2014 року включно. Для внесення суми вкладу банк відкриває вкладнику поточний рахунок НОМЕР_2. Процентна ставка за вкладом становить 10 % річних. Мінімальний строк вкладу становить 6 місяців.

На виконання умов договору 27.12.2012 року позивачем було внесено на депозит грошові кошти у сумі 60000 доларів США.

Відповідно до п.2 договору нарахування процентів на суму вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошей в банк і здійснюється за кожен календарний день. За день, коли вклад повертається, проценти не нараховуються.

Пунктом 3 договору визначено, що виплата суми нарахованих відсотків проводиться банком в строки, визначені періодами нарахування відсотків. Клієнт має право отримати нараховані відсотки не раніше 15:00 першого робочого дня, наступного за датою оформлення договора за цілу кількість періода нарахування, що пройшли з момента укладення договору.

Згідно з п.6 договору, якщо після закінчення строку вкладу, вкладник не заявив банку вимогу про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим на строк, зазначений в п.1 договору. Строк складу продовжується неодноразово, без явки клієнта до банку. При цьому обрахування нового строку та нового мінімального строку вкладу починається з дня наступного, за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Після закінчення першого строку вкладу 27.12.2014 року позивач не заявляла банку про її відмову від продовження строку, а відтак строк вкладу, в силу припису п. 6 договору, був автоматично продовженим ще на один строк (24 місяці) - з 28.12.2014 року до 27.12.2015 року.

В червні 2015 року позивачем на адресу ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» була направлена письмова претензія до договору вкладу № SAMDN5710, в якій ОСОБА_2 звернулась до банку з вимогою про розблокування відповідного рахунку, відкритого за договором.

В червні 2015 року позивач отримала від відповідача лист № 20.1.0.0.0/7-20150604/3990 від 07.06.2015 року, в якому ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» констатував, що банк припинив свою діяльність в АР Крим у зв'язку з анексією півострову.

В листопаді 2015 року позивач звернулася до банку з заявою про повернення коштів, яка заяви була отримані банком, проте кошти ОСОБА_2 за договором банківського вкладу станом на день звернення до суду не отримала.

Статтею 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року (далі - Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30.12.1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсним договорм має виконувати саме ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеним і дійсним договорами.

Заперечуючи проти доводів позивача про наявність депозитного вкладу позивача у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», а відповідач вказував, що квитанція про внесення грошових коштів на рахунок не оформлена належним чином, відтак суд безпідставно стягнув кошти за договором, а судом необґрунтовано ухвалено рішення на основі копій договору та платіжного доручення.

До суду апеляційної інстанції представником позивача на підтвердження своїх вимог були надані оригінал договору та оригінал платіжного доручення про внесення коштів, які оглядалися судом.

Відповідно до п.1.4 Положення №516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (п.2.1 Положення).

Постановою Правління Національного банку України затверджена Інструкція про ведення касових операцій банками в Україні від 01.06.2011 № 174 (надалі - Інструкція).

Так, п. 1.17 Інструкції передбачено, що за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Згідно з п. 2.9 Інструкції банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Як вбачається з копії платіжного доручення № від 27.12.2012 року документ містить: найменування банку (філію, відділення) -Крим. РУПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», дата здійснення касової операції - 27.12.2012 року, дата валютування - 27.12.2012 року; платник - ОСОБА_2; призначення платежу: до вкладу договір № SAMDN5710; підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку; електронний цифровий підпис РАGR392212, відбиток штампа.

Таким чином, вказане платіжне доручення містить всі необхідні реквізити, а тому є належним доказом на підтвердженням внесення готівки у сумі 60000 доларів США.

При цьому, посилання апелянта на відсутність підпису клієнта на платіжному дорученні колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана квитанція містить електронний цифровий підпис працівника банку, а тому відсутність підпису клієнта на квитанції, яка залишається у клієнта не є порушенням вищевказаної інструкції. Крім того, ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» не надав належних та допустимих доказів на спростування квитанції про внесення позивачем грошових коштів за договором банківського вкладу.

Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору.

Частиною 1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності печатки банку на договорі є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Зі змісту договору, укладеного між сторонами, вбачається, що в ньому встановлені всі істотні умови для такого виду договорів, відповідно до вимог чинного законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо укладення договорів на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки. За таких підстав, письмова форма договору банківського вкладу була додержана сторонами, оскільки внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею документів про підтвердження внесення готівки.

Відповідно до ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з ст.93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Частинами 1, 3 ст.95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями (ч.1 ст.96 ЦК України).

Викладене свідчить про те, що філія юридичної особи не є самостійним учасником цивільних правовідносин, а діє від імені юридичної особи, у межах наданих їй юридичною особою повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якої Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Із вищенаведеного вбачається, що права й обов'язки, які виникли з договору №SAMDN5710 (Вклад «Стандарт, 24 мес.») від 27.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» є обов'язковими для кожної зі сторін, а відтак припинення філії, яка від імені банку укладала вказані договори не тягне за собою припинення відповідного договірного грошового зобов'язання щодо повернення депозитних грошових коштів і визначених договором відсотків.

При цьому, договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпро (м. Дніпропетровськ).

Доводи апеляційної скарги щодо невірного обрахування судом першої інстанції процентів за договором, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

За змістом п.7 договору якщо вкладник вимагає розірвати договір, а строк вкладу було подовжено один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу сплачуються у повному обсязі. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до закінчення мінімального строку вкладу, вказаного в п.1 договору, з дати початку продовження строку вкладу, клієнту повертається вся сума вкладу та виплачуться проценти нараховані по ставці вкладу «на вимогу» за фактичний строк користування вкладом. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта після закінчення мінімального строку вкладу з початку/продовження строку вкладу, але до закінчення строку вкладу, клієнту повертається вся сума вкладу та виплачуться проценти нараховані виходячи з діючої процентної ставки про вкладу, помноженої на коефіцієнт 0,5.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 03.11.2015 звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору вкладу, отже з урахуванням положень договору щодо повідомлення клієнтом банку про його розірвання за два дні, договір є розірваним через 2 банківських дні після отримання вимоги вкладника.

З матеріалів справи вбачається, що вимогу про повернення вкладу банк отримав 09.11.2015 року, а отже договір вважається розірваним з 11.11.2015 року, та, оскільки, позивач розірвала договір після закінчення мінімального строку вкладу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування сумою депозиту в розмірі 60000 доларів США за період з 28.12.2012 року по 27.12.2014 року, що складає 12000 доларів США (60000 доларів СШАх10% річних) та за період 28.12.2014 року по 01.12.2015 року, що складає 2786,30 доларів США (60000 доларів СШАх10% річних х коефіцієнт 0,5х339 календарних дні).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 60000 доларів США - суми вкладу за договором та 14786,30 доларів США процентів нарахованих за користування вкладом, що загалом становить 74786,30 доларів США.

Доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності наявності грошових коштів на рахунку позивача відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до п.24.7. ст.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки, агенти банків та учасники платіжних систем, які приймають готівку (у тому числі за допомогою платіжних пристроїв) для подальшого її переказу, зобов'язані, зокрема, забезпечити створення архівів електронних документів (збереження інформації про прийняту готівку, реєстри тощо) та контроль за їх цілісністю, захист цих документів (у тому числі криптографічний) під час їх зберігання та передавання від платіжних пристроїв до системи автоматизації банку відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з п.40.1. ст.40 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» якщо учасник платіжної системи або його клієнт бере участь у розгляді спору судом, розрахунковий банк цієї платіжної системи чи клірингова установа зобов'язані надавати цьому учаснику платіжної системи або його клієнту, а також судам та органам досудового слідства послуги для визначення достовірності інформації, яка міститься в електронних документах, що обробляються платіжною системою, яку обслуговує цей розрахунковий банк, ця клірингова установа. Суди та органи досудового слідства не можуть відмовити у прийнятті як доказу електронного документа та вимагати надання паперового документа.

Таким чином, обов'язок щодо надання інформації щодо наявності залишків грошових коштів на банківських рахунках покладено саме на відповідача, як на банк.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача публічного акціонерного товариства «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - Багрової ЄвгеніїОлегівни відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: