Єдиний унікальний номер 219/2392/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1847/2016
Єдиний унікальний номер 219/2392/15-ц Головуючий у 1 інстанції Фролова Н.М.
Номер провадження 22-ц/775/1847/2016 Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу Баранов Микола Степанович, ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, та вказувала, що 10 вересня 2015 року між нею та її сином - відповідачем по справі ОСОБА_1 було фіктивно укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, який належав їй на праві власності. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони із сином домовились укласти такий договір через те, що вона переживала, що після її смерті її чоловік, який не є рідним батьком її сину, матиме право спадкування спірного будинку. Вказувала, що вони не мали наміру насправді виконати такий договір, гроші вона не отримувала, син не намагався вселитись в спірний будинок. Просила в порядку ст.234 ЦК України визнати договір купівлі-продажу від 10 вересня 2015 року вказаного вище житлового будинку, недійсним.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням його прав та норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував те, що він повністю визнав позов, безпідставно залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4, яка не є стороною спірного договору купівлі-продажу, а також не надав належної оцінки поясненням допитаних в судовому засіданні свідків.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю відповідача по справі ОСОБА_1

Також, судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., зареєстрованого в реєстрі за №1359. Згідно договору ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив у свою особисту власність житловий будинок з усіма будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1, наданій у власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на території Артемівської міської Ради Донецької області, загальною площею 0,0534 га, за кадастровим НОМЕР_1. (а.с.116)

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №65345022 від 08 серпня 2016 власником зазначеного вище майна є ОСОБА_1 - відповідач по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності оспорюваного договору купівлі-продажу не надано.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи за наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Встановлено, що 10 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 за 100 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-116цс14, згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивний правочин - це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

При цьому, саме позивач має довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину.

Доводи апеляційної скарги в стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача ОСОБА_1 про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, не надано.

Крім цього, в частині доводів апеляційної скарги про залишення судом першої інстанції поза увагою повне визнання відповідачем позову, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Пояснення сторін не є доказами у справі, вони набувають статус доказів відповідно до частини 2 ст. 57 ЦПК України лише у разі, якщо сторони будуть допитані як свідки.

Проте з матеріалів справи встановлено, що ні позивач, ні відповідач ОСОБА_1 як свідки не допитувалися. Сторони такого клопотання не заявляли, а тому їх пояснення не є доказами у розумінні ст. 57 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, в порушення норм процесуального права, не було прийнято до уваги в якості доказів пояснення ОСОБА_1 щодо визнання позову та підтвердження ним фіктивності оспорюваного правочину, не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи зазначене, відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді