Справа № 495/3481/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

27 вересня 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі - Завацькій І.В.,

за участю:

представника відповідача - Самойленко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ТОВ «Моноліт-Юкпейн» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Моноліт-Юкпейн» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн..

В судове засідання позивач не зявився, але надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, оскільки не може бути присутнім, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення та пояснив, що жодного доказу на обгрунтування незаконного звільнення позивач не надав, позовна заява не обґрунтована, не законна та не підлягає задоволенню.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, докази, суд встановив.

27 жовтня 2014 року рішенням Загальних Зборів Учасників (протоколом №13 від 27.10.2014 року) позивача було призначено Генеральним директором ТОВ «Моноліт-Юкрейн», на підставі вказаного проколу 14 листопада 2014 року був виданий наказ №49-к та 29.12.2014 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №0054202.

30 вересня 2015 року позивач отримав повідомлення (вих.. №01 від 30.09.2015 року) з якого вбачається, що на підставі Протоколу №16 Загальних Зборів Учасників ТОВ «Моноліт-Юкрейн» від 29.09.2015 року на посаду Генерального директора ТОВ «Моноліт-Юкрейн» був призначений ОСОБА_3.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 06 травня 2016 року, але про факт звільнення позивачу, як зазначено в позові стало відомо 30 вересня 2015 року.

Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає, неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Тобто, позивач пропустив строк звернення до суду для вирішення спірних трудових відносин.

Позивач стверджує про факт незаконності свого звільнення з посади генерального директора, але при цьому не наводить жодної правової підстави для визнання такого звільнення незаконним.

В позові позивач на незаконне звільнення посилається на те, що строк дії повноважень позивача як генерального директора є необмеженим; чинним трудовим законодавством не визначено поняття "посадова особа", яке згадується в п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України та на ст.24 КЗпП України щодо укладення трудового контракту.

Кожен із доводів позивача є необгрунтованим та спростовується фактичними обставинами відносин, що склались між позивачем та відповідачем, а також нормами матеріального права.

Згідно з п.18 Постанови №9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідач мав законні підстави для звільнення позивача, які не піддаються сумніву жодним з доводів позивача, і полягають в наступному.

Відповідач має право припинити повноваження керівника в будь-який час і з будь-яких підстав

Відповідно до ч.1 ст.99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Аналогічне встановлене п.12.2.5. Статуту TOB "Моноліт Юкрейн", за яким виключною компетенцією загальних зборів учасників ТОВ "Моноліт-Юкрейн" є, зокрема, обрання і відкликання Генерального директора Товариства.

З моменту призначення позивача ОСОБА_2 на посаду генерального директора між ним та ТОВ "Моноліт-Юкрейн" склались відносини щодо управління товариством із наданням ОСОБА_2 як посадовій особі господарського товариства (ч.2 ст.89 Господарського кодексу України) відповідних повноважень, перелік яких зафіксовано в статуті товариства.

Згідно ч.3 ст.99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

29 вересня 2015 року року загальними зборами ТОВ "Моноліт-Юкрейн" було прийнято рішення, оформлене протоколом загальних зборів №16 про звільнення з посади генерального директора ОСОБА_2 та призначення на цю посаду ОСОБА_3.

Дії загальних зборів як вищого органу товариства з припинення повноважень генерального директора за своєю правовою природою є: - законним правом компетентного (уповноваженого) органу товариства у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу від виконання обов'язків члена виконавчого органу; - специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством.

Таким чином, рішення загальних зборів учасників ТОВ "Моноліт-Юкрейн", оформлене протоколом №16 від 29.09.2015 року є формою реалізації законного права відповідача припинення повноважень позивача як посадової особи товариства - генерального директора ТОВ "Моноліт-Юкрейн".

Крім того, таке рішення, прийняте на засіданні загальних зборів учасників ТОВ "Моноліт-Юкрейн" є вираженням дійсної волі учасників товариства, прийняте з дотриманням чинних норм законодавства та положень статуту товариства, належним чином оформлене протоколом №16 від 29.09.2015 року. Дане рішення недійсним у встановленому з порядку не визнавалося.

Чинним законодавством не встановлено вимог до змісту протоколу загальних зборів оформлюється рішення учасників, в тому числі і щодо посилань на статті Кодексу про працю України як підстав розірвання трудового договору у випадку звільнення посадових осіб товариства з обмеженою відповідальністю.

У зв'язку із цим, безпідставним та необгрунтованим є висування позивачем, як особою, яка не є учасником товариства, а лише посадовою особою, призначення та звільнення якої здійснюється виключно з волі вищого органу управління, вимог до відповідача як до суб'єкту прийняття управлінських рішень.

Позивач є "посадовою особою" в розумінні п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, щодо якої в разі припинення повноважень застосовуються норми про звільнення за ініціативою роботодавця

Згідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого органу може бути розірваний також у випадках, зокрема, припинення повноважень посадових осіб.

У зв'язку із тим, що зазначене положення було внесене до КЗпП України нещодавно (Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів"), спеціальними органами виконавчої влади були надані відповідні роз'ясненя: - щодо порядку застосування норми: " ...під цими змінами слід розуміти, що рішення про припинення повноважень або тимчасове відсторонення від виконання обов'язків члена виконавчого органу приймається в будь-який момент і на будь-яких підставах; в розумінні норм цивільного законодавства незалежно від випадків, за якими підстави для цього обумовлені установчими документами" (Лист Міністерства соціальної політики №8475/0/14-Г 31.07.2014 р.); - щодо визначення поняття "посадова особа": - "Перелік посадових осіб, з якими може бути припинений трудовий договір на підставі пункту 5 статті 44 КЗпП України та обмеження щодо застосування звільнення працівника на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України в залежності від виду трудового договору (строковий чи безстроковий), законодавством не передбачено.

Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради" (Роз'яснення Державної інспекції з питань праці віл 24.07.2014 року).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ також доходить до висновку, що норма п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України застосовується до посадових осіб господарських товариств: "Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд обгрунтовано виходив із того, що звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України застосовується до посадових осіб господарських товариств.

Таким чином, припинення повноважень відповідача як посадової особи ТОВ "Моноліт-Юкрейн" є законною підставою для його звільнення відповідно до п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, а відтак, в діях відповідача не має жодних ознак правопорушення.

В позовній заяві позивач стверджує, що на час його звільнення він знаходився у щорічній відпустці та надає наступні докази - «Виписка з наказу за номером 1-К від 24.09.2015 року та "Табель обліку використаного робочого часу за звітний період з 01.09.2015 року по 30.09.2015 рік, заповнений 30.09.2015 року".

Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, в позові позивач зазначає, що незаконне звільнення завдало йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмір 10000 грн..

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законні призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайновоі) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Також, за загальними правилами відшкодування моральної шкоди, передбаченими ст.1167 ЦК України, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, він не довів вину відповідача, не надав доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями (винними, а не будь-якими) третіх осіб, відповідача та начебто завданою шкодою, не надано розрахунку шкоди.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст.1166 та 1167 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди.

Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Керуючись ст.ст.41, 223, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Моноліт-Юкпейн» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя