справа №619/3371/16-ц
провадження №2/619/1827/16
У Х В А Л А

29 вересня 2016 року Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Нечипоренко І.М. розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору,

встановив:

27 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, відділу Держгеокадастру Дергачівського району Харківської області, треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького МНО ОСОБА_3, садове товариство «Електрон», в якому просить визнати факт набуття та реєстрацію ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку № 69 (кадастровий номер :14:000:0067) для ведення садівництва площею 0,1017га, розташовану на території Русько-Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області в Садівничому товаристві «Електрон» - неправомірними; визнати недійсними та скасувати розпорядження Дергачівської райдержадміністрації за № 92 від 27 січня 2010 року і виданий на його підставі ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку та скасувати за ОСОБА_4 проведену 30 травня 2010 року за реєстровим №02 реєстрацію права власності на земельну ділянку; встановити факт нікчемності та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 30 вересня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 6556, та скасувати за ОСОБА_2 проведену 30 вересня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 (номер запису про право власності: 2703715, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна - 20; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер 6364301 від 30 вересня 2013 року; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку із розташованим на ній будинком, і витребувати це майно на його користь з чужого незаконного володіння відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2; визнати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування земельною ділянкою із розташованим на ній будинком, та усунути позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні цим майном шляхом виселення з нього відповідачів та звільнення цього майна від їхніх речей.

До суду позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до моменту ухвалення судом рішення у справі по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що на день подання позовної заяви він не має грошових коштів для сплати судового збору, оскільки 24.11.2010 року та 12.12.2011 року постановами слідчого на всі вклади, цінності та інше майно був накладений арешт. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м.Харкова його було взято під варту в СІЗО. В період увязнення по 18.04.2016 року він не отримував заробітної плати та будь-яких інших доходів. Крім того, постановами державного виконавця від 23.07.2013 року та 21.07.2015 року накладений арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження.

Перевіривши доводи клопотання та надані докази, суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Наведена норма кореспондується зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» згідно якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З даної норми вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення від сплати судового збору є майновий стан заявника.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, враховуючи, що звільнення судом від сплати судового збору на певний строк є правом, а не обов'язком суду, клопотання не містить належних письмових доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі на момент подання позовної заяви, суд не бере до уваги посилання позивача про перебування під вартою, оскільки в даний час позивач не перебуває під вартою, а 18 квітня 2016 року звільнений, клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає. До того ж, в заяві йдеться не про тимчасові фінансові труднощі, а про неможливість сплати судового збору, хоча відстрочення оплати цих судових витрат не є звільненням від них і передбачає сплату цього обов'язкового платежу не пізніше постановлення судом судового рішення.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про право кожного на доступ до суду та рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», заява № 28249/95, - сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету сплати судового збору.

Досліджуючи питання доступу до суду слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували незадовільний майновий стан ОСОБА_1 на даний час. На день надання позову до суду подані позивачем документи стосуються подій багаторічної давності і не є актуальними на день розгляду клопотання, тому вважаю за необхідне відмовити позивачу у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору, а посилання на незадовільний фінансовий стан не може бути розцінено як обставина, передбачена у наведеній вище статті, та бути підставою для відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляються в нарадчій кімнаті. Ухвали суду, постановлені окремим процесуальним документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи.

Керуючись ч.3 ст.82 ЦПК України, суддя

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у клопотанні про відстрочення сплати судового збору при предявленні позову до ОСОБА_2, Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, відділу Держгеокадастру Дергачівського району Харківської області, треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького МНО ОСОБА_3, садове товариство «Електрон» про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Нечипоренко