Справа № 202/5898/16-ц
Провадження № 2/0202/2848/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 вересня 1998 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 684. В сторін народилися діти: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Шлюбні стосунки фактично припинені з червня 2015 року. Відповідач проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з чим просив шлюб розірвати.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просив шлюб розірвати.

Відповідач в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяви від 30.09.2016 року позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище ОСОБА_4.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.

З матеріалів справи судом встановлено, що 12 вересня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська за актовим записом № 684 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_1.

20 липня 1999 в позивача та відповідачки народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3,на підтвердження чого до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження від 20 липня 1999 року, в якому батьками вказаної дитини значаться позивач та відповідачка.

24 квітня 2003 року від даного шлюбу в позивача та відповідачки народилась спільна дитина - донька ОСОБА_4, на підтвердження чого до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження від 24 квітня 2003 року, в якому батьками вказаної дитини значаться позивач та відповідачка.

Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.

Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним.

Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, виховання дітей, втрата почуттів взаємної любові та поваги.

При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені з червня 2015 року, позивач наполягав на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, вона проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, спір про майно відсутній, спір щодо місця проживання дітей також відсутній, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 104, 110 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 7, 10, 11, 15, 57, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 12 вересня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська за актовим записом № 684, які мають дітей: неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвати.

Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу не змінювати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар