АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2053/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 621/1701/15 Чигрина Л.Г.
Категорія : комунальні послуги Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Зазулинської Т.П.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства «Зміїв-сервіс» Зміївської районної ради Харківської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з вивезення побутових відходів,-

ВСТАНОВИЛА :

15 липня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані в централізованому порядку комунальні послуги з вивезення побутових відходів за період з 18.03.2011 року по 01.07.2015 року в розмірі 1016, 58 грн. та судові витрати у справі, посилаючись на те, що вказані послуги надаються позивачем в централізованому порядку , однак відповідачі їх не сплачують.

11.08.2015 року відповідач ОСОБА_3 надав письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог. Вказані заперечення обгрунтовував відсутністю укладеного між ним як власником житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідачем договору про надання таких послуг та звернення до позивача із заявою про скасування боргу та самої послуги, у зв»язку з тим, що такими послугами він не користується.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2016 року позовні вимоги позивача задоволені. Суд стягнув солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за вказані послуги в розмірі 1016, 58 грн. та витрати по сплаті судового збору по 81, 00 грн. з кожного відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення суду та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам .

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд безпідставно поклав солідарну відповідальність за вказані послуги позивача на членів його родини, оскільки тільки він є власником зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, а також безпідставно стягнув вказану заборгованість при відсутності укладеного між ним та позивачем договору.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги,просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи ,доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу. Судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 1, 13, 19 , 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ст. ст. 15, 33, 42 Закону України «Про відходи», ст. 156 ЖК УРСР виходив з того, що відповідачі, є виробниками відходів та споживачами послуг щодо вивезення побутових відходів, які надаються позивачем централізовано, зобов»язані своєчасно сплачувати надані позивачем послуги, згідно до затверджених Зміївською міською радою тарифів. Крім того суд виходив з наявності заборгованості за вказані послуги .

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами що , відповідач ОСОБА_3, є власником житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані та проживають в зазначеному житловому будинку як члени сім»ї власника вказаного житлового будинку( а.с.47-48).

Судом першої інстанції також встановлено підтверджено наявними у справі доказами, та відповідачами вказаний факт не спростовано , що комунальні послуги з вивезення побутових відходів позивач надає централізовано та плату за надання таких послуг нараховує згідно з затвердженими виконавчим комітетом Зміївської міської ради тарифам , що підтверджується наявними у справі доказами, а саме : статутом Комунального підприємства «ЗміївСервіс» Зміївської міської ради; рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області № 150 від 04 жовтня 2013 року про визнання позивача виконавцем вказаних послуг; рішенням Зміївської районної ради ХХХІХ сесії УІ скликання № 589-УІ від 30 серпня 2013 року про реорганізацію Комунального підприємства «Зміїв-благоустрій» шляхом приєднання до КП «Зміїв-Сервіс»; рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради № 37 від 14 березня 2011 року про внесення змін до рішення виконавчого комітету Зміївської міської ради від 27.07.2006 р.№ 344 «Про затвердження норм утворення твердих побутових відходів»; рішенням Зміївської міської ради № 38 від 14 березня 2011 року про затвердження тарифів на послуги вивезення твердих побутових відходів, рідких побутових відходів та великогабаритних відходів, які надаються КП «Зміїв-благоустрій» ; рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради № 154 від 15 жовтня 2013 року про погодження КП «Зміїв-сервіс» тимчасово застосовування тарифів, затверджених рішенням виконавчого комітету № 38 від 14.03.2011 року (а.с. 8-9, 11-14).

У пунктах 1 та 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов»язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений на остові типового договору. Споживач зобов»язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції також встановлено , підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується відповідачем ОСОБА_3, що позивачем 20 січня 2014 року було підготовлено договір № 5028 про надання зазначених послуг, на основі типового договору, який ОСОБА_3 відмовився укладати ( а.с.15-16).

Згідно до статей 1 та 33 Закону України «Про відходи» виробником відходів є фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктах, на території природно-заповітного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об»єктів, інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров»я людини.

Згідно п. «б» ч.1 ст.15 Закону України "Про відходи" громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов'язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.

Плата за надані послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору і тарифів (п.13 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1070 від 10 грудня 2008 року).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22 травня 2015 року було скасовано судовий наказ цього ж суду від 17.04.2015 року про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів ( а.с.19).

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та відповідачами ця обставина не спростована , що позивач надаває комунальні послуги з вивезення побутових відходів за графіком планового їх вивозу по пер. Левківському м.Зміїв щоп»ятниці ,що підтверджується графіком планового вивозу таких відходів та адресами розташування контейнерів ( а.с.17-18).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідачі не спростували, з 01 березня 2011 року по 30 червня 2015 року вони не здійснювали оплату послуг з вивезення побутових відходів, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 1016, 58 грн. (а.с.5-6).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідач ОСОБА_3, зазначаючи, що послугами позивача не користується та сам здає побутові відходи, в порушення вимог зазначених норм ЦПК України, доказів, які б підтверджували вказані заперечення , ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність у позивача права на стягнення такої заборгованості за надані ним в централізованому порядку послуги з вивезення побутових відходів, та стягнення такої заборгованості з відповідача ОСОБА_3 як власника зазначеного житлового будинку.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на відсутність укладеного між ним та позивачем договору про надання таких послуг, є безпідставним, оскільки статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений обов»язок споживача щодо укладання договору на надання житлово- комунальних послуг, від укладання якого ОСОБА_3 відмовився.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом їх розгляду в суді першої інстанції і суд дав їм належну оцінку , висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення в цій частині.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за комунальні послуги з вивезення побутових відходів підлягає залишити без змін.

Між тим, судова колегія не може погодитись з висновком суду ,щодо солідарного стягнення зазначеної заборгованості з членів сім»ї ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, яки проживають у житловому приміщенні, визначається його власником і обов»язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім, а не перед позивачем, як виконавцем зазначених комунальних послуг ( ст.156 ЖК України).

Суд першої інстанції встановивши , що вказаний житловий будинок та земельна ділянка, на якій він знаходиться належить відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності та що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають в зазначеному житловому будинку як членами його сім»ї, невірно застосував до виниклих між сторонами правовідносин зазначені вище норми матеріального права і прийшов до помилкового висновку про солідарне стягнення з них зазначеної заборгованості , оскільки такий обов»язок виникає у них лише перед власником житлового будинку, а ОСОБА_3 категорично заперечує проти такої відповідальності членів своєї сім»ї.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено судом першої інстанції при неправильному застосуванні вказаних вище норм матеріального права ( п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених вище підстав.

Згідно до вимог частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні який позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як свідчать матеріали справи при подачі позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. ( а.с.1-2).

Оскільки позовні вимоги позивача в частині солідарного стягнення заборгованості за вказані комунальні послуги з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не підлягають задоволенню, то підстави для стягнення з них на користь позивача витрат по сплаті судового збору, відсутні.

Між тим, оскілки позовні вимоги позивача в частині стягнення такої заборгованості з ОСОБА_3 , підлягають задоволенню , то рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат у справі підлягає зміні , а саме: скасуванню його в частині стягнення таких витрат на користь позивача з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та збільшення розміру стягнутих з ОСОБА_3 на користь позивача таких витрат до 243,60 грн., з зазначених вище підстав.

При цьому , не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача витрати ОСОБА_3 по сплаті ним судового збору при подачі апеляційної скарги, оскільки при зміні рішення суду першої інстанції , розмір задоволених позовних вимог позивача не змінився ( ч.1 ст. 88 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319, 209, 218, 88 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити рішення Зміївсьького районного суду Харківської області від 16 січня 2016 року, скасувавши його в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Зміїв-сервіс» Зміївської районної ради Харківської області заборгованості за комунальні послуги з вивезення побутових відходів в розмірі 1016, 58 грн. та в частині стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Зміїв-сервіс» Зміївської районної ради Харківської області витрат по сплаті судового збору по 81, 20 грн. з кожного.

Відмовити Комунальному підприємству «Зміїв-сервіс» Зміївської районної ради Харківської області в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Збільшити розмір стягнутих з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Зміїв-сервіс» Зміївської районної ради Харківської області витрат по сплаті судового збору до 243, 60 грн..

Рішення суду в частині стягнення заборгованість за комунальні послуги з вивезення побутових відходів з ОСОБА_3 в розмірі 1016, 58 грн. залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Т.П. Зазулинська