Справа № 628/905/16-ц
Провадження 2 /628/524/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року суддя Купянського міськрайонного суду Харківської області Волчек О.О., розглянyвши матеріали цивільної справи за позовною заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 700 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 9.03.2016 р. складає 18 547, 99 грн., відсотки за користування позикою та неустойку.

Одночасно з позовом подана заява про забезпечення позову, у який позивач просить накласти арешт на рухоме, нерухоме майно та/або грошові кошти, що належать ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія ММ № 351968, виданий 26 жовтня 1999 року Купянським МРВ УМВС України в Харківській області, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться у нього або інших осіб, в межах ціни позову- 37 559,8 грн., у тому числі, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, с.м.т. Ківшарівка, м. Купянськ, Харківської області.

В обґрунтування заяви вкзано, що позивачу стало відомо про те, що позивач оголосив про продаж належної йому на праві власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, с.м.т. Ківшарівка, м. Купянськ, Харківської області. Продаж позивачем вказаної квартири може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.п. 1, 2 , 4 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України , єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України).. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним з видів забезпечення позову у відповідності до ст. 152 ЦПК України є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Як зазначене у ч. 3 вказаної норми цивільно-процесуального закону, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з положень вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, заява про забезпечення позову повинна бути мотивованою, з наданням позивачем доказів на підтвердження своїх вимог.

На думку суду, заява представника позивача належним чином не мотивована, і носить формальний характер, оскільки не містить жодних доводів щодо того, яким чином невжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, що відповідач може розпорядитися своїм майном шляхом відчуження на користь третіх осіб з метою уникнення примусового стягнення коштів за рахунок майна. Крім того, представника позивача не доведено, що відповідачу належать ті кошти , на які заявник просить накласти арешт , де саме, тобто на яких рахунках , в якій установі банку, у яких саме інших осіб вони знаходяться, чи дійсно вказане у заяві нерухоме майно належить на праві власності відповідачу по справі, і докази про це.

Суд вважає у повній мірі необгрунтованими доводи представника позивача щодо необхідності виду забезпечення позову, а саме, арешту на майно відповідача, посилаючись на намір саме позивача продати належну йому квартиру.

Також суд вважає що заявлений захід забезпечення позову не є співмірним з заявленими позивачем позовними вимогами, а доказів іншого позивачкою суду не надано.

Таким чином, представник позивача, посилаючись лише на загальні підстави для забезпечення позову, не надала обґрунтувань його необхідності, переконливих доводів щодо причин, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, і інших відомостей, потрібних для забезпечення позову. Даних щодо дійсної і реальної загрози невиконання майбутнього рішення матеріали справи не містять, тому підстави для забезпечення позову відсутні.

Крім того нормами цивільно-процесуального закону не передбачене одночасне подання позову та заяви про його забезпечення. Вказана заява подається відповідно до ч. 4 ст. 151 ЦПК до подання позову, або відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, коли провадження у справі вже відкрите.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суду Харківської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.О.Волчек