Справа № 466/3179/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/1646/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника ЛКП «Збоїща-408» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Збоїща-408» про зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зобовязати ЛКП «Збоїща-408» виконати ремонт ліфта у шостому підїзді в будинку № 267 по вул. Б.Хмельницького у м. Львові, відремонтувати прибудинкову територію та зобовязати відповідача здійснити перерахунок квартирної плати. Свої вимоги мотивує тим, що мешкаючи у даному будинку, він не задоволений станом ліфту. Згідно з висновком Шевченківського відділу ЛМУ ГУ Держсанепідемслужби у Львівській області від 29 листопада 2013 року рівень шуму, який видає ліфт, перевищує санітарну норму на 1-3 Дб, він брудний, стіни обдерті, панель керування захляпана фарбою. Крім того, зазначає, що ЛКП «Збоїща-408» не проводить ремонту прибудинкової території.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Збоїща 408» про зобов'язання до вчинення дій відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3, вважає його незаконним. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не сприяв йому у реалізації його процесуальних прав. Зокрема, він заявляв ряд клопотань, а саме: про забезпечення доказів, про призначення будівельно-технічної експертизи, про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Шевченківську РА ЛМР, проте суд відмовив в їх задоволенні. Крім того, суд безпідставно відхилив докази подані ним, серед них акт-претензію від 14 грудня 2013 року, мотивуючи це тим, що такий акт складений без участі представника комунального підприємства. Суд також не взяв до уваги протокол № 368 від 27 листопада 2013 року Львівського міського відділу ДУ «ЛОЛЦ ДСЕС України», адже він є прямим доказом порушення його прав. Щодо проведення перерахунку квартплати, то такий спосіб захисту споживача передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначає, що не ставить питання про звільнення його від обовязку сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги, а лише просить перерахувати її, щоб плата відповідала їх якості і кількості. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_3 будучи неодноразово належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення йому поштових відправлень (а.с. 85, 96, 160) в судове засідання апеляційної інстанції 03 серпня 2016 року не зявився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ЛКП «Збоїща-408» - ОСОБА_2,перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства «Збоїща-408» про зобов'язання до вчинення дій,суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено та самим позивачем не надано жодних належних доказів ненадання або неналежного надання комунальних послуг. В обґрунтування рішення суд першої інстанції послався на ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень, зазначивши, що позивач не дотримався даної норми для складання акту претензії. Крім цього вказав, що акт претензія датована груднем 2013 року, а позивач звернувся з позовом у квітні 2015 року та не обґрунтував жодними доказами, що недоліки, які вказані в акті мають місце на даний час.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, у шостому підїзді (а.с. 3).

14 грудня 2013 року позивач разом з іншими мешканцями будинку № 267 по вул. Хмельницького у м. Львові звернувся з актом претензією, в якому вказано, що шостий підїзд вказаного будинку потребує ремонту, умови в ліфті антисанітарні, рівень шуму є вищим від норми, прибудинкова територія потребує ремонту (а.с. 5).

Судом встановлено, що між ЛКП «Збоїща-408» та ЛКП «Львівсвітло» 29 липня 2013 року було укладено підрядний договір на технічне обслуговування та ремонт ліфтів і диспетчерських систем (а.с. 110).

З акту, затвердженого директором ЛКП «Збоїща-408» 17.08.2015 року вбачається, що шостий підїзд за адресою: м. Львів, вул. Хмельницького, 267, знаходиться у задовільному санітарно технічному стані та в лютому 2015 року проведено ремонт і побілку сходової клітки (а.с. 55).

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка дає визначення термінів, що вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будників та споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу.

За змістом ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради від 31.05.2011 року, якими затверджено перелік надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території, встановлено, що поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає своєчасне і систематичне підтримання експлуатаційних якостей, попередження передчасного зносу конструкцій та інженерного обладнання.

З рішення Львівської міської ради № 561 від 31.05.2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку», вбачається що тариф за послуги з утримання будинку і прибудинкових територій по будинку №267 на вул. Б.Хмельницького у м. Львові складається з таких складових:

1. Витрати з прибирання сходових кліток на 1 кв.м. загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку) 0,28672 грн.;

2. Витрати з прибирання прибудинкової території на 1 кв.м. загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку) 0,49492 грн.;

3. Витрати з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання і зливної каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньо квартирних мережах на 1 кв.м. загальної площі квартири (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку 0,24577 грн.;

4. Витрати з дератизації на 1 кв.м. загальної площі квартири (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку 0,00416 грн.;

5. Витрати з обслуговування димовентиляційних каналів на 1 кв.м. загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку, нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку) 0,01808 грн.;

6. Витрати з проведення поточного ремонту конструктивних елементів, внутрішньо будинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації і технічних пристроїв будинку та елементів зовнішнього упорядження, розташованих на прибудинковій території, на 1 кв.м. загальної площі квартир (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку 0,10056 грн.;

7. Витрати з освітлення місць загального користування і підвальних приміщень та підкачування води на 1 кв.м. загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку) 0,01336 грн. (а.с. 130-145).

Згідно положень ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт - претензія від 14 грудня 2013 року складена без дотримання чинних правових норм.

Позивачем під час розгляду справи не заперечувалось правильність застосування позивачем розміру встановлених тарифів.

ОСОБА_3 в обґрунтування позовної вимоги щодо зобовязання ЛКП «Збоїща-408» виконати ремонт ліфта у шостому підїзді в будинку № 267 по вул. Б.Хмельницького у м. Львові вказував, що ліфт брудний, стіни обдерті, панель управління захляпана білою фарбою і ліфт гуде під час руху.

Відповідно до протоколу № 368 від 27 листопада 2013 року Львівського міського відділу ДУ «ЛОЛЦ ДСЕС України» рівень шуму в житловій кімнаті 201 в будинку № 267 по вул. Б.Хмельницького у м. Львові, який видає ліфт, перевищує санітарну норму на 1-3 Дб в залежності від відстані від стіни.

Слід зазначити, що з цього протоколу № 368, яким визначено рівень шуму в житловій кімнаті не вбачається, що дане перевищення шуму має місце у звязку з неналежною роботою ліфта, а не через порушення шумоізоляції квартири.Рівень шуму в ліфті не визначався.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ст. 143 ЦПК України).

За змістом ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, установленими ст. 212 ЦПК України.

Проте висновок експерта визнається одним із доказів разом з іншими, але саме за допомогою експертизи встановлюються факти, які потребують спеціальних знань, якими ні суд, ні особи, які беруть участь у справі, як правило, не володіють.

Проте ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення експертизи для встановлення причини перевищення рівня шуму в квартирі позивачем не заявлялось.

Відповідно до акту комісії відповідача від 17.08.2015 року ліфтова кабіна знаходиться в задовільному санітарно - технічному стані (а.с. 55).

З листа Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 28 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 повідомлено, що ліфт на даний час працює і знаходиться в задовільному стані (а.с. 57).

Необхідно зазначити, що згідно вказаного вище типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідач здійснює лише технічне обслуговування ліфтів.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що протокол проведення дослідження шумового навантаження та інфразвуку, датований листопадом 2013 року, є актуальним на момент звернення до суду.

В обґрунтування позовної вимоги щодо зобовязання ЛКП «Збоїща-408» відремонтувати прибудинкову територію та зобовязати відповідача здійснити перерахунок квартирної плати позивач зазначає, що ЛКП «Збоїща-408» не проводить ремонту прибудинкової території та вказує, що 14 грудня 2013 року він разом з іншими мешканцями будинку звернувся з актом - претензією, в якому вказано, що шостий під'їзд вказаного будинку потребує ремонту, умови в ліфті антисанітарні, рівень шуму є вищим від норми, прибудинкова територія потребує ремонту.

З листа Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 28 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 повідомлено, що районна адміністрація немає можливості виконати ремонт дворового дорожнього покриття на вул. Б. Хмельницького в 2015 році у звязку з обмеженням фінансування (а.с. 57).

Згідно із ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За змістом положень пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 15 ЖК Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 30).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить управління об'єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

З викладеного вбачається, що ремонт прибудинкової території (дворового дорожнього покриття) до переліку вказаних послуг не відноситься, а отже не належить до складу послуг, які надає ЛКП «Збоїща-408», та не впливає на формування тарифів за його послуги, що надаються відповідно до угод.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позовна вимога про зобов'язання відповідача відремонтувати прибудинкову територію є безпідставна

З акту, затвердженого директором ЛКП «Збоїща-408» 17.08.2015 року вбачається, що шостий підїзд за адресою: м. Львів, вул. Хмельницького, 267 знаходиться у задовільному санітарно технічному стані та в лютому 2015 року проведено ремонт і побілку сходової клітки (а.с. 55).

Щодо вимоги про проведення перерахунку квартирної плати, то ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що право на перерахунок (зменшення розміру плати) може виникнути у споживача за умови їх (послуг) ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Згідно ч. 4 ст. 16 вищевказаного Закону, виконавець/виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проте таких обставин судом не встановлено та самим позивачем не надано жодних належних доказів ненадання або неналежного надання комунальних послуг.

Відповідно до правової позиції, виловленої у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 березня 2013 року при розгляді справи № 6-6ц13, законодавство не передбачає звільнення споживача від сплати за отримані послуги навіть у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг; Споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати комунальні послуги і не може бути звільнений від виплати виниклої у нього заборгованості. А згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача про перерахунок квартирної плати також не підлягає до задоволення і рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд вірно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_4