Категорія 27Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд 6 жовтня 2015 року.

Зазначало, що ОСОБА_6 отримала кредит в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачці кредит. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% суми позову. Відповідач свої зобовязання не виконала, внаслідок чого станом на 31 липня 2015 року має заборгованість в розмірі 23166,69 грн., з яких: 14495,71 грн. заборгованість за кредитом, 6441,61 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 650,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1079,37 грн. штраф (процентна складова).

За наведених обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_6 вказану заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 листопада 2010 року у загальному розмірі 23166,69 грн. та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5 квітня 2016 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАБАНК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідач та її представник заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Представник також просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 витрати на оплату правової допомоги згідно договору, розрахунку та квитанції про оплату послуг в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що таке рішення є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 18 листопада 2010 року ОСОБА_6, підписавши заяву, погодилася з тим, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. За вказаним договором, як вказує позивач, позичальнику встановлювався кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Крім того встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір про надання банківських послуг від 27 лютого 2006 року, згідно з яким останній був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36 % річних (а.с.179-180).

Встановлено і не заперечується представником позивача, що ОСОБА_6 зобовязання за кредитним договором виконувала і станом на 30 грудня 2014 року заборгованості не було.

Встановлено, що 30 грудня 2014 року невідома особа шахрайським шляхом заволоділа коштами в сумі 14600,00 грн. з кредитної картки «ПриватБанк» № 439091, яка належала ОСОБА_6

Відомості про злочин внесені до ЄРДР 01 січня 2015 року. Надалі, невідомою особою з карткового рахунку за допомогою авторизації з фінансового номеру телефону в 16 год. 02 хв. та 16 год. 18 хв. 30 грудня 2014 року здійснено 2 платежі через платіжну систему на суму 5000,00 грн. та 9000,00 грн. відповідно. Після того, як їй стало зрозуміло про викрадення коштів, остання звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» на гарячу лінію «3700» із аудіо заявою за номером №3011853, а також в правоохоронні органи.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, суд виходив із того, як це вбачається із змісту судового рішення, що відповідач ОСОБА_6 особисто не використовувала електронний платіжний засіб при здійсненні платіжних операцій 30 грудня 2014 року на загальну суму 14600 грн., а тому заборгованості на цю суму та похідних від неї сум у ОСОБА_6 перед позивачем не виникло, і в той же час позивачем не доведено, що ОСОБА_6 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, які дають змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції, відповідно до Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223. Крім того, суд виходив також із недоведеності позивачем того, що заборгованість по кредиту виникла саме по договору від 18 листопада 2010 року, зважаючи на те, що розрахунок боргу наданий з посиланням на нього, а за встановленими обставинами справи з ОСОБА_6 укладався договір 27 лютого 2006 року.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і до таких висновків суд дійшов при правильному застосуванні норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. У апеляційній скарзі не наведено доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Посилання у апеляційній скарзі на неправильний висновок суду щодо доведеності укладення договору про надання банківських послуг не можна визнати тими доводами які дають підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового протилежного по змісту.

Вказані доводи спростовуються обґрунтованим висновком суду першої інстанції, а тому наводити ті ж самі мотиви, з яких суд дійшов до таких висновків немає необхідності. До того ж підставою у відмові у задоволенні позову є не тільки цей висновок суду, а тому це рішення суду не може бути скасованим.

Безпідставними є посилання у апеляційній скарзі на положення статей ЦК України, що регулюють визнання недійсним договорів, зокрема статей 203, 215 цього Кодексу. У висновку суду по суті спору йдеться про недоведеність позивачем тих обставин, на які він посилався обгрунтовуючи свої вимоги, а не про наявність чи відсутність правових підстав для визнання договору неукладеним, на що посилається апелянт у апеляційній скарзі. Вимог про визнання недійсним чи неукладеним кредитного договору відповідач не заявляв і судом такі вимоги не розглядались, тому всі доводи апеляційної скарги щодо визнання судом кредитного договору неукладеним є безпідставними.

Безпідставно апелянт посилається на те, що відповідач зобовязаний був доводити факт наявності помилки в системі Банку під час зняття коштів 30.12.2014 року в сумі 14600 грн. через те, що ці кошти були переведені з коректним вводом ПІН коду, номеру карти, CVV- коду, фінансового номеру телефону та динамічних паролів.

Виходячи із встановлених судом обставин та виходячи із положень Цивільного процесуального кодексу України такого обовязку на відповідача покладено бути не може. Навпаки, за встановлених судом обставин, саме позивач має довести, що ОСОБА_6 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Про таке йдеться в обовязковому для застосування висновку Верховного Суду України у справі №6-71цс15 (постанова від 13 травня 2015 року). За змістом положення статті 360-7 ЦПК України такий висновок має враховуватися судами при застосуванні таких норм права і суд першої інстанції правильно урахував вказаний висновок Верховного Суду України у цій справі.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 84 ЦПК України, частини 1 статті 88 цього Кодексу з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_6 слід стягнути судові витрати на оплату правової допомоги адвокату у сумі 1000 грн., згідно наданим апеляційному суду квитанції № 17/1 від 17 травня 2016 року про оплату правової допомоги та Акту - розрахунку послуг за надану правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_6 судові витрати на оплату правової допомоги у сумі 1000 (тисяча) грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук