У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області

від 19 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 12 березня 2010 року між ним та ОСОБА_5 укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 2 000 доларів США зі сплатою відсотків від суми заборгованості у розмірі 10 % на місяць.

У зв'язку з невиконанням умов договору, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму основного боргу у розмірі

14 288 гривень 40 копійок.

Посилаючись на те, що сума боргу за договором позики від 12 березня

2010 року відповідачем не повернута, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на свою користь проценти за користування позикою у сумі 7 200 доларів США, що еквівалентно 72 000 гривням, а також кошти за відправлення поштової кореспонденції у сумі 27 гривень 90 копійок, судовий збір - 720 гривень, кошти за оплату послуг банку.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2014 року, залишеним без мін ухвалою апеляційного суду Одеської області

від 13 жовтня 2014 року, позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 проценти за користування позикою у сумі 75 556 гривень 80 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати за сплачений судовий збір у сумі 720 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі

35 гривень 55 копійок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області

від 12 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 проценти за користування позикою в розмірі 6 480 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору в розмірі 720,00 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач борг за договором позики від 12 березня 2010 року не повернула у повному обсязі і продовжує користуватися грошима, а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що правовідносини сторін за договором позики не припинені, тому позивач має право на отримання суми заборгованості за процентами за договором позики, які стягнуті з урахуванням часткового виконання боргових зобов'язань.

Врахувавши, що позивач просила стягнути з відповідача на свою користь відсотки за користування позикою за період з 01 квітня 2011 року по 01 квітня 2014 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що звернувшись до суду з позовом у вересні 2013 року, остання не пропустила встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.М. Ситнік