АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1325/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2257/16Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

За участю секретаря: Кальник А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» при визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки, зобовязання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом та посилаючись на неналежне виконання боржником ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 року, внаслідок чого станом на 28 лютого 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 16767,76 дол. США, просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», та виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказані квартирі.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву, яку ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. У зустрічному позові ОСОБА_3 просив визнати припиненими кредитний договір № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 рок та договір іпотеки від 18 травня 20015 року, укладені між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з припиненням основного зобовязання за кредитним договором, та зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» виключити з відповідних державних реєстрів запис про обтяження вказаного нерухомого майна та заборони його відчуження, а також повернути оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2015 року в задоволенні первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненим кредитний договір № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 банк «ПриватБанк».

Визнано припиненим договір іпотеки від 18 травня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 банк «ПриватБанк», який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на зареєстрований в реєстрі за № 2386, у звязку з припиненням основного зобовязання за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 року.

Зобовязано Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» виключити з відповідних державних реєстрів запис про обтяження нерухомого майна та заборони його відчуження, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Зобовязано Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 оригінали правовстановлюючих документів: договір купівлі-продажу від 18 травня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 9854 грн. 40 коп. судових витрат.

В апеляційний скарзі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» порушується питання про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів порушенням судом порядку, встановленого для вирішення питання, однобічності та неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалення нового рішення, яким в зустрічних позовних вимогах ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» просить відмовити в повному обсязі, а первісний позов Банку задовольнити, судові витрати покласти на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Справа розглядається після скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2016 року.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що 18 травня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - банк), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № PLKPGK08003502, за умовами якого позичальник одержав від банку кредит на строк по 16 травня 2025 року у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 35 400 дол. США на купівлю квартири у сумі 30 000 дол. США і на оплату страхових платежів у сумі 5 400 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,15% від суми виданого кредиту в розмірі 45 дол. США щомісяця в період сплати з 10 по 17 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за кредитним договором сторони узгодили у вигляді щомісячних ануїтетних платежів у сумі 333,82 дол. США, розмір та порядок сплати яких було змінено додатковою угодою № 1 від 02 серпня 2005 року, що є невідємною частиною кредитного договору, за якою позичальник зобовязався щомісячно в період сплати надавати банку кошти у сумі 125 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором та сплачувати відсотки, розраховані відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.3. і комісії, розраховані у відповідності до п.п. 1.1., 1.5., 3.6. даного договору, а також інші витрати банку відповідно до п.п. 2.2.9., 4.3. договору.

Виконання зобовязання позичальника за кредитним договором забезпечено нотаріально посвідченим договором іпотеки від 18 травня 2005 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_3 вартістю 150 000 грн., що була придбана ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18 травня 2005 року.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову банку та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з відсутності заборгованості позичальника за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18.05.2005 року, що було встановлено судом на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2008 року в справі № 2-92/08 та висновку судової економічної експертизи № 866/867 від 28.11.2014 року.

Колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитись не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2008 року по справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ЗАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке набрало законної сили 08.12.2008 року, встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором станом на 13 лютого 2008 року.

Проте, суд не взяв до уваги, що наявність переплати позичальника станом на 19.04.2007 року на загальну суму в розмірі 2597,53 дол. США та станом на 13.02.2008 року на суму 1972,85 дол. США, що встановлено вказаним судовим рішенням, не припиняє обовязку позичальника щодо повернення банку кредиту, сплати процентів, комісії, пені, страхових платежів та інших витрат у повному обсязі відповідно до умов кредитного договору, який укладений на строк до 16 травня 2025 року, та не є свідченням відсутності заборгованості відповідача на день постановлення оскаржуваного рішення.

Рішення суду, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі, що не було вирішено судом першої інстанції при розгляді справи.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі за первісним позовом банку в частині заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 року станом на 13 лютого 2008 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки такий спір було вирішено Ленінським районним судом м. Полтави, рішення якого від 27 листопада 2008 року набрало законної сили.

Покладаючи в основу рішення висновок № 866/867 судової економічної експертизи від 28 листопада 2014 року, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 212 ЦПК України не дав оцінки його відповідності умовам укладеного між сторонами кредитного договору, недійсність якого в цілому або окремих його частин в установленому законом порядку сторонами не оспорювалась і судом не встановлена.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правомірність договору, як правочину, презюмується. Згідно статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Виходячи з загальних умов (статті 526, 527, 530 ЦК), зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобовязання підлягає виконанню належними сторонам та у встановлений строк (термін).

Правовими наслідками порушення зобовязання згідно п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України є зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з кредитного договору № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 року та договору іпотеки від 18 травня 2005 року, сторони в належній формі узгодили порядок, умови та строки виконання зобовязання позичальником ОСОБА_3 та правові наслідки порушення зобовязання.

Так, згідно п.п. 3.1., 3.2., 3.3 кредитного договору сторони встановили, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати (з 10 по 17 число кожного місяця) сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1. даного Договору 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісію за розрахунково-касове обслуговування 0,15% від суми кредиту в розмірі 45 дол. США.

У відповідності до ч. 1 ст. 212 ЦК України, в разі порушення позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4, 2.3.3., сторони обумовили зміну зобовязання в частині відсотків за користування кредитом, оплата за якими має здійснюватись згідно п. 1.6. даного Договору у подвійному розмірі щомісячно понад зазначеної у п. 1.1. суми щомісячного платежу за кредитним договором.

Нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів із кредитного рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом й 360 днів у році. Відсотки нараховуються щомісяця, за період з першої дати попереднього періоду сплати по дату, що передує першій даті поточного періоду сплати включно.

Розподіл коштів, отриманих від позичальника для погашення заборгованості за кредитом, здійснюється у порядку, встановленому п. 3.2. насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку, далі пені, простроченої комісії по кредиту, комісії поточної, прострочених відсотків, поточних відсотків, потім простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позичальником понад суму щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом. Остаточне погашення заборгованості за кредитом здійснюється не пізніше дати закінчення строку користування кредитом 16 травня 2025 року.

При порушенні позичальником кожного із зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3. даного договору (щодо сплати відсотків за користування кредитом та комісії), банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплати банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.п. 2.1.3., 2.2.7. кредитного договору позичальник ОСОБА_3 доручив банку сплату страхових платежів за рахунок кредиту у випадках ненадання ним банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів за погодженими з банком договорами страхування.

При проведенні дослідження, в порушення вимог ст.ст. 12, 13 Закону України «Про судову експертизу», п. 2.3., п. 3 глави 2 розділу III Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) експерт Полтавського відділення при Харківському НДІ судових експертиз ОСОБА_8 вийшов за межі спеціальних знань та своїх повноважень, припустився правової оцінки умов кредитного договору сторін та витлумачив їх на свій розсуд, здійснив розрахунок пені згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», який не поширюється на спірні правовідносини, безпідставно врахував позовну давність, що призвело до хибних висновків.

За таких обставин висновок судової економічної експертизи № 866/867 від 28 листопада 2014 року не є належним та допустимим доказом по справі в розумінні вимог ч. 3 ст. 58, ч. 1 ст. 59, ст.ст. 147, 212 ЦПК України та безпідставно взятий судом першої інстанції до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи та визнано відповідачами, останній платіж по кредитному договору ОСОБА_3 вніс 26 грудня 2014 року, визначивши на власний розсуд частину кредиту, що залишилась, і з того часу коштів банку не сплачував, вважаючи своє зобовязання виконаним.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України обовязок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести суду обставини, що стосуються предмета доказування, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, належними та допустимими доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно висновку комісійної судової економічної експертизи № 11921 від 09 грудня 2015 року, пояснень судового експерта ОСОБА_9 в судовому засіданні та письмових пояснень судового експерта ОСОБА_10 розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 року станом на 28 грудня 2014 року, що був доданий банком до позовної заяви, відповідає умовам зазначеного кредитного договору. Проте, через ненадання первинних документів бухгалтерського обліку документально підтвердити розміри заборгованості не надається за можливе.

Разом з тим, експертизою встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.05.2009 р., 14.05.2010 р., 17.05.2010 р. та 17.05.2012 р. банком було сплачено страхові платежі за рахунок кредитних коштів, внаслідок чого заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 року збільшилась на 1594,35 дол. США, що узгоджується з п.п. 2.1.3., 2.2.7. кредитного договору сторін та не спростовано відповідачем.

Виходячи з викладеного, колегія суддів не вважає доведеними позовні вимоги сторін та не вбачає підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 310, ст. 205 ч. 1 п. 2, ст.ст. 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення в частині заборгованості позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18 травня 2005 року станом на 13 лютого 2008 року закрити.

В іншій частині постановити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення та зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» при визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки, зобовязання вчинити певні дії відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

ОСОБА_11