АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1809/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

10 грудня 2013 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував, що 07 лютого 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір за № 2301/0207/88-767, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 40 000 дол. США під 14% річних на строк до 06 лютого 2017 року.

Забезпеченням виконання умов кредитного договору від 07 лютого 2007 року являлася іпотека квартири АДРЕСА_1 та порука, згідно договору поруки від 07 лютого 2007 року за № 2301/0207/88-767-Р, укладеним із ОСОБА_8.

28 листопада 2012 року ПАТ «ОмегаБанк», який є правонаступником ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15, згідно якого було відступлено право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними із боржниками зазначеними в реєстрі заборгованості боржників.

Згідно із витягом із реєстру заборгованості боржників № 1-Б банк передав фактору право вимоги за кредитним договором № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року до ОСОБА_7.

15 липня 2008 року за вих. № 597 ВАТ «Сведбанк» звернувся до ОСОБА_7 із повідомленням про зміну умов договору за № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року, згідно якого, керуючись п. 3.8 кредитного договору № № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року банк змінив умови договору, вимагав від позичальника ОСОБА_7 достроково погасити всю заборгованість за кредитом.

21 липня 2011 року ПАТ «Сведбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого банк вимагав стягнути солідарно та достроково заборгованість в сумі 59 630,98 дол. США, з яких заборгованість за кредитом 39 000 дол. США, заборгованість за відсотками 20 630,98 дол. США та пеню 76 503,97 грн. станом на 11 квітня 2011 року.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 12 квітня 2013 року було замінено позивача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2013 року вищевказана позовна заява залишена без розгляду на підставі ч.3 ст. 169 ЦПК України у звязку із повторною неявкою представника позивача в судове засідання. Зазначена ухвала вступила в законну силу 13 травня 2013 року.

10 грудня 2013 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» повторно звернулося до Золотоніського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду Черкаської обл. та справа направлена до Золотоніського міськрайонного суду на новий судовий розгляд.

У судовому засіданні представник позивача до довіреністю ОСОБА_6 надала суду новий розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року в межах строків позовної давності за кредитом та відсотками станом на 19 листопада 2013 року та просила стягнути із ОСОБА_7 заборгованість на загальну суму 37 093,46 дол. США, з якої 26 000 дол. США заборгованість за кредитом та 11 093,46 дол. США заборгованість за відсотками.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відмовлено внаслідок спливу строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2016 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 07 лютого 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір за № 2301/0207/88-767 (а.с. 5-8 Т. 1), відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 40 000 дол. США під 14 % річних на строк до 06 лютого 2017 року.

Забезпеченням виконання умов кредитного договору від 07 лютого 2007 року являлася іпотека квартири АДРЕСА_1 та порука, згідно договору поруки від 07 лютого 2007 року за № 2301/0207/88-767-Р, укладеним із ОСОБА_8.

28 листопада 2012 року ПАТ «ОмегаБанк», який є правонаступником ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15 (а.с. 1417 Т.1), згідно якого було відступлено право вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними із боржниками зазначеними в реєстрі заборгованості боржників.

Згідно із витягом із реєстру заборгованості боржників № 1-Б банк передав фактору право вимоги за кредитним договором № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року до ОСОБА_7.

15 липня 2008 року за ВАТ «Сведбанк» звернувся до ОСОБА_7 із повідомленням про зміну умов договору за № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року, згідно якого, керуючись п. 3.8 кредитного договору № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року банк змінив умови договору, вимагав від позичальника ОСОБА_7 достроково погасити всю заборгованість за кредитом.

21 липня 2011 року ПАТ «Сведбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого банк вимагав стягнути солідарно та достроково заборгованість в сумі 59 630,98 дол. США, з яких заборгованість за кредитом 39 000 дол. США, заборгованість за відсотками 20 630,98 дол. США та пеню 76 503,97 грн. станом на 11 квітня 2011 року.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 12 квітня 2013 року було замінено позивача ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2013 року вищевказана позовна заява залишена без розгляду на підставі ч.3 ст. 169 ЦПК України у звязку із повторною неявкою представника позивача в судове засідання. Зазначена ухвала вступила в законну силу 13 травня 2013 року.

Судом встановлено і дана обставина підтверджується наданим в суд першої інстанції розрахунком заборгованості, що останній платіж ОСОБА_7 за відсотками перерахувала 28 січня 2008 року, а останній платіж по тілу кредиту 15 червня 2007 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що 15 липня 2008 року ПАТ «Сведбанк» надсилав ОСОБА_7 повідомлення про зміну умов кредитного договору № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року, згідно якого зазначено, що прострочена заборгованість становить 10 403,85 доларів США.

В ч. 5 зазначеного повідомлення про зміну умов кредитного договору вбачається, що банк керуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України та порядком змін умов кредитного договору, передбачених п. 3.8 повідомив ОСОБА_7 про те, що умови кредитного договору змінено та строк виконання зобовязань в повному обсязі (повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань) настає на десятий календарний день, починаючи із 15 липня 2008 року. Станом на 25 липня 2008 року ОСОБА_7 зобовязано сплатити заборгованість за кредитним договором достроково в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме повідомлення про зміну умов кредитного договору від 15 липня 2008 року (а.с. 44 Т. 2), воно отримано особисто ОСОБА_7 15 липня 2008 року.

Із п. 3.8 кредитного договору № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року вбачається, що сторони за взаємною згодою домовилися без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобовязань позичальника щодо строку виконання позичальником зобовязань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання зобовязань за цим договором при настанні наступних обставин: якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.3 та/або при невиконанні зобовязань позичальника, передбачених п.п. 5.1.7., 5.1.11 цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, передбачених п. 9.2. цього договору; якщо у відношенні власників предмету іпотеки, їх майна є рішення чи вчинена дія з боку будь-яких державних органів або органів, що мають аналогічні повноваження, які істотно ускладнюють чи роблять неможливим розпорядження майном власників предмету іпотеки. При настанні зазначених вище обставин, строк виконання позичальником своїх зобовязань (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) за взаємною згодою сторін, вважається таким, що настав, на десятий календарний день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням звязку при відправленні листа з повідомленням про вручення У випадку не виконання позичальником своїх зобовязань по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним, в строки, змінені за згодою сторін цим пунктом цього договору, банк має право вимагати виконання таких зобовязань у порядку, передбаченому п. 3.10. цього договору.

Із позовної заяви (а.с. 42-43 Т.2) вбачається, що ПАТ «Сведбанк» 21 липня 2011 року звертався до суду із позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про дострокове стягнення заборгованості за кредитом та ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 травня 2013 року (а.с. 41 Т. 2) позов залишено без розгляду.

Із змісту ухвали ВССУ від 23 вересня 2015 року (а.с. 246-248 Т. 1) вбачається, що позивач звернувся до ОСОБА_7 із досудовою вимогою 15 листопада 2013 року, а до суду із позовом 10 грудня 2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання ; у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором та інших матеріалів справи вбачається, що повідомлення-вимога про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором від 15 липня 2008 року ОСОБА_7 не була виконана в повному обсязі, а тому умови кредитного договору № 2301/0207/88-767 від 07 лютого 2007 року згідно п. 3.8 змінено банком.

У звязку із порушенням ОСОБА_7 виконання зобовязань за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та п. 3.8 кредитного договору використав право дострокового стягнення із позичальника та поручителя ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором, звернувшись із вимогою від 15 липня 2008 року про зміну умов кредитного договору відповідно до п. 3.8. цього ж договору, чим змінив строк виконання основного зобовязання, а тому повинен був предявити позов протягом трьох років, починаючи із цієї дати.

Таким чином, предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності.

Отже, судом першої інстанції правильно визначено, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов, яким є дата 26 липня 2008 року, тобто починаючи із дати отримання ОСОБА_7 повідомлення про зміну умов кредитного договору, яке нею було отримано 15 липня 2008 року про що свідчить власноручний надпис ОСОБА_7 у зазначеному повідомленні.

Правильним є висновок суду про те, що відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Крім того, аналогічна правова позиція зазначена й у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року за наслідками розгляду справи № 6-1707, відповідно до якої пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

У зв'язку з невиконанням вимоги від 15 липня 2008 року банк звернувся у 21 липня 2011 року до суду із відповідними вимогами до боржника та поручителя, проте ухвалою суду позов залишено без розгляду в звязку з повторною неявкою позивача. Повторно банк звернувся до суду 10 грудня 2013 року, проте з урахуванням того, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, суд першої інстанції правильно застосував норми статей 264, 267 ЦК України та обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :