Справа № 201/1065/16ц
Провадження № 2/201/1099/2016р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Габрінець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови державного нотаріуса Водолазської Н.В. від 19.01.2016р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2016р. ОСОБА_1 звернувся в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська з позовом до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві та в судовому засіданні посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої він звернувся до Першої ДНК із заявою про прийняття спадщини. В подальшому, позивачем було отримано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності за законом з посиланням на те, що право власності зареєстровано за його матір'ю вже після її смерті. Просив визнати постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом незаконною та зобов'язати державного нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, яка належала його матері ОСОБА_3

Представник відповідача - завідуюча Першою ДНК Водолазська Н.В. в судовому засіданні 02.03.2016р. позовні вимоги вважала необґрунтованими, посилаючись на те, що постанова винесена відповідно до вимог чинного законодавства. На момент реєстрації права власності 30.06.2015р. мати позивача вже померла, а тому позивач, який в реєстраційній службі здійснював представництво інтересів своєї матері за довіреністю, не мав права отримати свідоцтво про право власності, адже його довіреність в день смерті матері втратила чинність. Просила в задоволені позову відмовити в повному обсязі. В наданій суду 02.03.2016р. заяві, представник відповідача просила 15.03.2016р. закінчити розгляд справи за її відсутності (а.с. № 31).

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, суд 15.03.2016р. ухвалив закінчити розгляд справи за відсутності представника відповідача (ухвала без виходу до нарадчої кімнати), та з урахуванням того, що в судовому засіданні 02.03.2016р. представником було надано пояснення, то суд вважає за можливе винести рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе в задоволені позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до п. 6 Узагальнення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчинені» від 07.02.2014р. ч. 2 ст. 50 Закону № 3425-XII право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю позивача ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 5745 від 25.08.1970р. (а.с. № 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5102 від 29.06.2015р. (а.с. № 10).

За життя своєї матері, позивач, діючи від її імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 27.05.2015р. (по тексту доручення зазначено датою видачі довіреності 27.05.2018р., а у витягу про реєстрацію у Єдиному реєстрі довіреностей 27.05.2015р.) звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із вимогою про реєстрацію права власності (а.с. № 32, 33).

У витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер НОМЕР_1) зазначено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 було прийнято 30.06.2015р., тобто вже після її смерті (а.с. № 13).

Крім того, свідоцтво про право власності на нерухоме майно було також видане на ім'я ОСОБА_3 також після її смерті 30.06.2015р. (а.с. № 12).

Згідно пояснень позивача в судовому засіданні 02.03.2016р., маючи довіреність, видану ОСОБА_3 на його ім'я для представлення її інтересів, саме позивач звертався до реєстраційної служби із вимогою про реєстрацію права власності та сам позивач безпосередньо отримував 30.06.2015р. свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

При цьому, зі слів позивача, він не повідомив реєстраційну службу про смерть його матері, оскільки не розумів в повній мірі юридичне значення факту смерті особи, яка відала довіреність.

08.10.2015р. в Першій дніпропетровській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 734/2015 після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.№ 14).

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В. від 19.01.2016р. підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане Реєстраційною службою ДМУЮ Дніпропетровської області вже 30.06.2015р., тобто після смерті спадкодавця (а.с. № 15).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Частиною 3 даної статті передбачено, що у разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Посилання позивача в судовому засіданні на положення ч.1 ст. 248 ЦК України про те, що у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків, є безпідставними і випадку, який стався із позивачем, не стосуються, оскільки йшла мова не про невідкладні справи у розумінні ч. 1 ст. 248 ЦК України, а реєстрацію права власності за родичем.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Дійсно, пунктом 23 Положення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868, датою і часом державної реєстрації речових прав вважаються дата і час реєстрації заяви в базі даних про реєстрацію заяв і запитів. Така дата у витягу вказана як 27.05.2015р. (а.с. № 13).

Між тим, цих даних замало для прийняття рішення про задоволення позовних вимог позивача, оскільки належність, допустимість, достовірність доказів по справі оцінюється за принципами ст.212 ЦПК України у їх сукупності.

Як, зазначалося вище представництво за довіреністю інтересів ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 припинилося у день смерті матері, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того, у цьому ж витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено в графі „Підстава виникнення права власності", що такою підставою є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 30.06.2015р. (а.с. № 12, 13).

Якби, у цій графі державний реєстратор зазначив, що підставою виникнення права власності є довідка ЖБК № 273 № 36 від 13.05.2015р. (а.с. № 34) або інша довідка ЖБК № 273, з якої б вбачалось, що пай по квартирі виплачено ще у 1992році, то і державний нотаріус не мав би підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Поза увагою суду не може залишитися й той факт, що у вищезазначеному витягу в графі „Підстава внесення запису" зазначено, що такою підставою було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.06.2015р., вчинене о 14год.53хв.

Отже, в обох цих графах йдеться про події (документи) вчинені (видані) 30.06.2015р., тобто після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Таким чином, оцінюючи всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві від 27.01.2016р.

Відновлення становища для позивача, яке виникло після відмови 19.01.2016р. державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері та після відмови у задоволені цих позовних вимог ОСОБА_1, можливо тільки шляхом звернення останнього до суду із позовом до суду про визнання права власності на кв. АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням відмови у задоволені позовних вимог, суд не находить підстав для розподілу понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 248, 331 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 74-76, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови державного нотаріуса Водолазської Н.В. від 19.01.2016р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.