Справа № 203/3038/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що сторони з 12 жовтня 2007 року перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З січня 2009 року сторони проживають окремого, спільного господарства не ведуть, причиною чого стали різні життєві погляди подружжя, відсутність взаєморозуміння, що негативно впливало на виховання дитини, яка наразі проживає з відповідачем. Майнових спорів між подружжям немає. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з викладених вище підстав.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказала, що у випадку задоволення позову бажає залишити за собою прізвище чоловіка.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 2007 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №858 (а.с.7).

04 серпня 2004 року у сторін народилась спільна дитина син ОСОБА_3, про що 03 вересня 2004 року в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний актовий запис за №1058 (а.с.8).

Також судом з пояснень сторін у відповідності до положень ст.61 ч.1 ЦПК України встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з січня 2009 року і більше не відновлювались, подружжя не підтримує достатньо тісних стосунків, проживає окремо, спільного господарства не веде, а спір про поділ спільного майна та утримання спільної дитини між подружжям відсутній. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на обовязки подружжя в сімї, що негативно впливало на шлюбні відносини і виховання дитини, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжить проживати з відповідачем.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Нормами ст.ст.24, 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, а відповідач підтримує в цьому позивача, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільної дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню.

Приймаючи до уваги висловлене відповідачем в судовому засіданні бажання не змінювати своє прізвище після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище відповідача, змінене нею при реєстрації шлюбу з позивачем, після розірвання шлюбу залишити незмінним «Кисельова».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.24, 56, 105-107, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3, 8, 10, 11, 57-61, 88, 169, 197, 208, 212-215, 235 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 12 жовтня 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №858, розірвати.

Прізвище ОСОБА_2, яке було змінено нею під час укладення шлюбу, після розірвання шлюбу залишити без змін «Кисельова».

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур