АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_2, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмака Ірина Павлівна, про визнання батьківства, надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

за апеляційними скаргами

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7

представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5, - ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Справа №759/1836/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10879/2016
Головуючий у суді першої інстанції І.Ю. Миколаєць
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 в особі законного представника ОСОБА_2, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмака І.П., про визнання батьківства, надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Визнано, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_11, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Києві, народження якого зареєстроване Залізничним відділом ЗАГСу 01.07.1975 р. (актовий запис № 1459) та який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, смерть якого зареєстрована відділом реєстрації смерті у м. Києві 10.07.2014 року (актовий запис № 11770). В задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови ОСОБА_1 у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в цій частині рішення, просив рішення суду в частині оскарження скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині.

В обґрунтування скарги зазначив, що суд у порушення вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, надані позивачем докази щодо поважності причин пропуску строку, визначеного законом для подання заяви про прийняття спадщини всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо не дослідив, а висновки суду не базуються на досліджених та встановлених обставинах справи. Вважає причину пропуску позивачем строку прийняття спадщини поважною, оскільки цей строк пропущений ним внаслідок хронічних важких захворювань та тривалого погіршення стану його здоров'я, спричиненого смертю сина, що характеризувалося об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позову про визнання позивача батьком померлого ОСОБА_11, представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_5, - ОСОБА_3 вважаючи, що викладені в цій частині рішення суду висновки не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене без врахування обставин, що мають значення для справи, також подав апеляційну скаргу, просить рішення в частині задоволення позову про визнання батьківства скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Рішення суду в іншій частині просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те‚ що при вирішенні даного спору судом було порушено норми процесуального права, а саме розглянуто заяву про забезпечення доказів з порушенням вимог встановлених ст. ст. 133-135 ЦПК України. Вважає посилання суду на відомості надані визначеними в ухвалі про задоволення заяви про забезпечення доказів свідками недопустимими, оскільки був порушений процесуальний порядок отримання цих доказів. Так, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були заінтересовані в результатах розгляду даної справи, свідок ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_15 та ОСОБА_1 разом не проживали, він лише навідувався до неї в комунальну квартиру. Суд не дав оцінки показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 які показали суду, що про ОСОБА_1 їм нічого відомо не було протягом тривалого часу спілкування з ОСОБА_11 Зазначені свідки зазначали, що покійний ОСОБА_11 неодноразово висловлювався про те, що у нього немає батька. В скарзі зазначається про те, що суд безпідставно взяв до уваги висновок експертизи, оскільки такого доказу щодо батьківства не було передбачено нормами КпШС України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подану його представником апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5, - ОСОБА_3 просив відмовити.

Представники ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подану апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просили відмовити.

Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. надійшов лист з проханням проводити розгляд справи без її участі, ухвалити рішення згідно чинного законодавства.

Головне управління юстиції в м. Києві, будучи належними чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання явку свого представника не забезпечило, причини неявки суду не повідомило, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника управління, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання батьківства ОСОБА_1 щодо померлого ОСОБА_11, виходив з того, що біологічне батьківство позивача щодо ОСОБА_11 відповідно до висновку експерта складає величину не менше 99,99 %. Відмовляючи ж в задоволенні вимог про надання додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд послався на недоведеність поважності причин пропуску такого строку.

Проте, з такими висновками суду як в частині задоволених позовних вимог, так і в частині підстав відмови ОСОБА_1 у визначенні додаткового строку, колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Сімейний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги підстави визнання батьківства, зокрема: докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини, спільне виховання та утримання ними дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Залізничним відділом РАЦС, актовий запис № 1459, батьками зазначено ОСОБА_18 та ОСОБА_15 (а.с.12, том1).

Із матеріалів справи вбачається, що відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до ст. 55 КпШС України, що не заперечується самим позивачем у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_11 помер, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено актовий запис № 11770 та видано свідоцтво про смерть (а.с.26, том 1).

Згідно висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 239 від 08.06.2015 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_11 складає не менше ніж 99,9%та вважається доведеним (а.с.2-4, том 2).

Але, вирішуючи спір в частині визнання батьківства позивача щодо померлого ОСОБА_11, суд першої інстанції не врахував, що згідно ч.1 ст. 56 КпШС України особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в цій частині, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач із зазначеним позов звернувся лише після смерті ОСОБА_11 у лютому 2015 року, більш ніж через 39 років після реєстрації народження дитини, достовірно знаючи про народження дитини у 1975 році та виховуючи і проживаючи з ним та перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з його матір'ю, про що зазначив ОСОБА_1 у своїй позовній заяві. ОСОБА_15 - мати ОСОБА_11 померла 02.03.2001 року. Протягом року після реєстрації народження дитини та внесення відповідного запису про батька дитини відповідно до ст. 55 КпШС України до актового запису про народження дитини та протягом року після смерті ОСОБА_15 позивач із зазначеними вимогами до суду не звертався. Цей строк (один рік) є припинювальним і продовженню не підлягає. Як пояснив у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, він не вважав за необхідне реєструвати себе батьком дитини у відповідних органах згідно встановлених законом вимог, це зробила мати ОСОБА_11 - ОСОБА_15

Таким чином, ОСОБА_1 намагається довести своє батьківство щодо ОСОБА_11 вже після його смерті, через сорок років після його народження і лише з метою отримання спадщини після смерті ОСОБА_11

З наведених підстав не можна визнати законним рішення суду в частині задоволення позовних вимог про встановлення батьківства, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, не дивлячись на категоричний висновок експертизи.

Отже, відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Разом з тим, виходячи з відсутності правових підстав для встановлення батьківства позивача щодо померлого ОСОБА_11, не можуть бути задоволені і похідні від цього вимоги про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини померлого ОСОБА_11, оскільки позивач не є його спадкоємцем.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевіряючи доводи позовної заяви допустив однобічність та неповноту судового розгляду, порушення норм процесуального та матеріальногоправа, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому дане рішення у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі з наведених підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_5, - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: