Справа №576/879/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1458/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 12362,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 800 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Доводить, що звіт № 11 від 25 лютого 2016 року про незалежну оцінку майна: (визначення розміру матеріального збитку) автомобіля ЗАЗ DAEWOO, реєстраційний № НОМЕР_1 є неналежним доказом, оскільки викладені в ньому факти щодо вартості ремонтно-відновлювальних робіт, матеріалів та складових, що підлягають заміні під час ремонту автомобіля позивача протирічать дослідженню страхової компанії від 04 листопада 2015 року, калькуляції та розрахунку страхового відшкодування, страховому акту, а саме розмір матеріального збитку визначеного у звіті є завищеним та неправильно обрахованим. Також доводить, що позивач одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, тому деліктні зобовязання між сторонами припиняються їх виконанням, що в порушення відповідних норм ЦК України та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції не врахував.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції по суті встановлено, що 26 вересня 2015 року о 19 годині 45 хвилин у м. Глухів на перехресті вул. Терещенків з вул. Києво-Московська сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів ЗАЗ DAEWOO, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_4 та ВАЗ 210994, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_3

Постановою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 січня 2016 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави.

Постановою апеляційного суду Сумської області від 03 лютого 2016 року скасовано зазначену постанову судді Глухівського міськрайонного суду, а справу закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у звязку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Винною особою у вищезгаданій дорожньо-транспортній пригоді є лише ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність обох водіїв була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» і сторони, як учасники дорожньо-транспортної пригоди, 28 вересня 2015 року повідомили цю страхову компанію про настання страхового випадку.

29 вересня 2015 року аварійним комісаром ПАТ «НАСК «Оранта» було оглянуто автомобіль позивача у присутності сторін та складено відповідний протокол огляду транспортного засобу, у якому були зафіксовані видимі пошкодження.

У дослідженні № ВМ 3725 АК-1 від 04 листопада 2015 року, яке проведено за допомогою компютерної програми «Audatex», зазначено, що матеріальний збиток визначений на підставі протоколу огляду автомобіля позивача і складає 6921,32 грн., також зазначено, що це попередній розрахунок вартості матеріального збитку.

На підставі страхового акту, розрахунку страхового відшкодування та заяви позивача ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило у лютому 2016 року ОСОБА_4 виплату матеріального збитку в сумі 6411,33 грн.

Згідно акту огляду транспортного засобу від 20 лютого 2016 року експертом-оцінювачем ОСОБА_5 проведено огляд автомобіля позивача і зафіксовано пошкодження, які зазначені у цьому акті, частина із яких не відображена в дослідженні № ВМ 3725 АК-1 від 04 листопада 2015 року за неможливістю їх виявлення попереднім оглядом.

Згідно звіту № 11 про оцінку майна від 25 лютого 2016 року вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_4 в результаті пошкодження автомобіля склала 17774,25 грн.

Крім цього, за проведення цього дослідження позивач, заплатив 1000 грн., що підтверджується квитанцією № 11 від 20 лютого 2016 року.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 12362,67 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОСОБА_4, тоді як ОСОБА_3 на порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини регулюються вищевказаними положеннями закону, а тому доводи апеляційної скарги з приводу не застосування судом першої інстанції Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не впливають на висновки суду, оскільки вказаним Законом регулюються правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між страховою компанією та потерпілими особами у випадку настання страхової події.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року із змінами і доповненнями та п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, зокрема, передбачено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У правовій позиції Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (постанова № 6-2808цс15) зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Також колегія суддів враховує, що у фотокопії протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 29 вересня 2015 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_6, зазначено 13 позицій назв деталей та опису пошкоджень автомобіля позивача (а.с.57). Зазначений акт покладено в основу страхового акту від 05 лютого 2016 року (а.с.58) та в розрахунок страхового відшкодування (а.с.59), яким визначено суму саме страхового відшкодування 6411,33 грн.

Акт № 11 огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складений експертом-оцінювачем ОСОБА_5 містить 23 позиції назв деталей та опису пошкоджень автомобіля позивача (а.с.15), в тому числі і 13 вищезгаданих позицій.

Огляд обєкту оцінки проводився 20 лютого 2016 року (а.с.10). З фототаблиці до згаданого ОСОБА_1 № 11 (а.с.17-18) вбачається, що автомобіль позивача було оглянуто в розібраному виді.

Як убачається з фотокопій кваліфікаційного свідоцтва оцінювача та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 23 січня 2015 року, ОСОБА_5 має достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки за напрямком оцінки майна: «Оцінка обєктів в матеріальній формі» та спеціалізація в межах напряму: «Оцінка дорожніх транспортних засобів». Зазначене свідоцтво підписане Головою Фонду державного майна України.

Даних про рівень кваліфікації аварійного комісара ОСОБА_6 з питань оцінки дорожніх транспортних засобів матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції відповідно до вимог процесуального закону було розяснено відповідачу право просити суд про призначення відповідної судової експертизи для визначення вартості майнової шкоди заподіяної позивачу пошкодженням автомобіля. Проте від відповідача відповідного клопотання не надійшло.

Інші доводи апеляційних скарг не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -