РІШЕННЯ

Іменем України

11.03.2016 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача, в якому просить: визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №5 у будинку №11 по вулиці Симоненка в місті Львові; зобовязати Франківський РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області зняти відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі; покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог, покликаються на те, вказана квартира належить їй на праві приватної власності. 14.04.2011 року вона зареєструвала із відповідачем шлюб. Відповідач зареєструвався у спірній квартирі, як її законний чоловік. Проте, рішенням суду від 09.11.2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, після чого останній зібрав свої речі та покинув спірне помешкання. Вже протягом тривалого часу відповідач не проживає у її квартирі, у такій відсутні його особисті речі, домовленостей щодо будь-якого спілкування після розірвання шлюбу між ними не було. При цьому, внаслідок реєстрації відповідача, позивач змушена нести додаткові витрати на утримання свого помешкання, оскільки вартість комунальних послуг нараховується відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб. На підставі наведеного просить задовольнити позовну заяву. У судовому засіданні повноважний представник позивача позов ОСОБА_1 підтримав, в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, просив задовольнити позов у цій частині. Відмовився від позовних вимог щодо зобовязання зняття відповідача з реєстрації. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та дату проведення судового засідання повідомлений належним чином. У попередньому судовому засіданні останній надав пояснення по суті досліджуваних обставин справи, згідно змісту яких, позов не визнав, заперечив проти його задоволення, оскільки він являється інвалідом І (першої) групи, про що надав відповідну медичну довідку. Факт його тривалого не проживання у спірній квартирі не заперечив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов у частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підставний та підлягає задоволенню. ОСОБА_3 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цієї статті, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ОСОБА_3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які покликається як на підстави задоволення своїх вимог. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє квартирою №5 у будинку №11 по вулиці Симоненка у місті Львові. Даний факт стверджується копією реєстраційного посвідчення від 23.10.2002 року. ОСОБА_3 якого остання набула права власності на дане майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Львівським міським нотаріальним округом 26.09.2002 року, реєстровий № 7173. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Як вбачається із копії рішення Франківського районного суду м. Львова від 09.11.2012 року, сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 14.04.2011 року по 09.11.2012 року. Даним рішенням шлюб між ними розірвано. В силу дії ч.3 ст. 61 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають. ОСОБА_3 довідки з місця проживання про склад сімї і прописки від 19.10.2015 року № 4396, виданої ЛКП «Південне», у квартирі АДРЕСА_1 окрім позивача та членів її сімї зареєстрований відповідач ОСОБА_2. ОСОБА_3 комісії ЛКП «Південне» від 20.10.2015 року, при обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у даній квартирі зареєстрований, але не проживає у такій з листопада 2012 року. Так, з урахуванням наведеного в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд вважає доведеним факт відсутності відповідача за місцем його реєстрації протягом тривалого часу, а саме: з листопада 2012 року. ОСОБА_3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. ОСОБА_3 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. ОСОБА_3 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Ст. 72 Житлового Кодексу України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Виходячи із наведених норм закону та встановлених обставин справи суд вважає доведеною підставність позову, оскільки реєстрація відповідача у власній квартирі позивача створює останній незручності у користуванні та розпорядженні своїм майном, які виявляються зокрема у вимушеній необхідності нести додаткові витрати на комунальні послуги. Твердження відповідача про наявність у нього І (першої) групи інвалідності та відповідна медична довідка, долучена до матеріалів справи не беруться до уваги судом, у якості правової підстави для відмови у позові, оскільки чинне житлове та цивільне законодавство не містить прямого обмеження щодо виселення, або визнання втратившими права користування даної категорії осіб. Обмеження щодо виселення інвалідів містить ст. 125 Житлового Кодексу України, однак такі стосуються лише виселення їх із службових жилих приміщень. Спірна квартира є приватною власністю позивача, відповідач не є членом сімї позивача, квартира не набута у шлюбі, відповідач у ній не проживає з листопада 2012 року. Відтак, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позову, позивачем та її представником доведено обставини на які вона покликалася, як на підстави його задоволення, а тому позов слід задовольнити. На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 11, 56-61, 209, 212 215, 218, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 5 у будинку № 11 по вулиці Симоненка у місті Львові;

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 487,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної сккарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя Ю.М. Ванівський