АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Усика Г.І., Соколової В.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за договором - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 761/29284/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7987/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ «СТ «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування, в якому просив стягнути з відповідача невиплачене страхове відшкодування у розмірі 7 085,17 грн. та вартість проведеного дослідження у розмірі 885,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, посилався на те, що 29.12.2014 року близько !8 год. 30 хв. в м. Харкові по пр. 50 років BJIKCM мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Фольцваген, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2, що на праві власності належить позивачу, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Московського районного суду м. Харкова, ОСОБА_5 було визнано винним у даному ДТП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент настання ДТП була застрахована відповідачем, згідно із Полісом № AІ/0455732. Позивач подав страховику усі документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а згодом, відповідачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 16 621,36 грн. Однак, позивач звернувся до Харківського науково- дослідного інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України для проведення незалежної оцінки завданих збитків. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2304 від 10.06.2015 року розмір збитків завданих позивачу внаслідок ДТП становить 23 706,53 грн. Зважаючи на те, що відповідачем було виплачено 16 621,36 грн., то розмір невиплаченого страхового відшкодування складає: 23 706,53 грн. - 16 621,36 грн. = 7 085,17 грн. Крім того ним було сплачено 885,60 грн. за виконання даного дослідження.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись його на незаконність та необґрунтованість неправильність встановлення обставин справи, порушення норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт послався на те, що суд першої інстанції не врахував та помилково взяв за основу висновок оцінювача, який був наданий страховою компанією, оскілки він не є належним доказом по справі, так як оцінка виконана з порушенням вимог закону, а саме оцінювач, в супереч вимог п.5.1. Методики оцінки ТЗ, не оглядав особисто транспортний засіб.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2015р. 29.12.2014р. о 18 год. 30 хв., ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN Transporter» державний номер НОМЕР_1 в м. Харкові по пр. 50р. ВЛКСМ під час розвороту, не переконавшись, що це буде безпечно допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_2 в результаті чого автомобілі зазнали механічні ушкодження, чим заподіяно матеріальної шкоди.

Вказаною постановою суду, ОСОБА_5, було визнано винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

23.05.2014 року між ОСОБА_6 та відповідачем було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0455732, з терміном дії з 24.05.2014 року по 23.05.2015 року включно, яким забезпечено транспортний засіб «VOLKSWAGEN Transporter» номерний знак НОМЕР_1, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи - 1000 грн. (а.с.57).

05 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди (а.с.58-60).

Відповідно до висновку Звіту № 10535 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 21144-120-20 (державний номер НОМЕР_2) від 21 січня 2015 року, який складено А.В. Стрілець, з якого вбачається, що матеріальний збиток завданий власнику T3 ВАЗ 21 144- 120-20 (державний номер НОМЕР_2) внаслідок його пошкодження складає 21145,63 грн. з урахуванням ПДВ, 17621,36 грн. без урахування ПДВ (а.с.61-66).

З матеріалів справи вбачається, що позивач 24.02.2015 року звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування (а.с.86).

Згідно страхового акту № 1494/1192/ЦВ від 03 червня 2015 року, сума страхового відшкодування до виплати становить 16 621,36 грн. (а.с.88).

Згідно копії платіжного доручення № 1940 від 05 червня 2015 року відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 16621,36 грн. (а.с.89).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при складанні Звіту № 10535 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 21144-120-20 (державний номер НОМЕР_2) від 21 січня 2015 року, не було порушено вимоги законодавства України.

Крім того, проведений розрахунок по страховому відшкодуванню з позивачем відповідає вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення на основі наданих сторонами доказів.

Згідно з ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вивченням матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що апелянтом не надано суду належних доказів та обґрунтувань щодо незаконності рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував та помилково взяв за основу висновок оцінювача, так як оцінка виконана з порушенням вимог закону, а саме оцінювач, в супереч вимог п.5.1. Методики оцінки ТЗ, не оглядав особисто транспортний засіб.

Так, з рішення суду першої інстанції вбачається, що суд взяв до уваги вказану апелянтом обставину, а саме те, що оцінювач особисто не оглядав транспортний засіб перед виконанням оцінки, та правильно послався на те, що згідно п. 5 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб'єкти оціночної діяльності мають право залучати додатково у разі необхідності до участі у проведенні оцінки майна інших оцінювачів або інших фахівців, а також суб'єктів підприємницької діяльності.

Як вбачається з п. 3 ч. 4 Звіту № 10535 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 21 144-120-20 (державний номер НОМЕР_2) від 21 січня 2015 року, оцінка проведена на підставі акту огляду і фотографій, виконаних за допомогою цифрового фотоапарата. При виконанні даної оцінки оцінювач виходить з того, що огляд пошкодженого транспортного засобу виконаний якісно, а акт огляду і фотографії містять вичерпну інформацію про характер і ступінь пошкоджень транспортного засобу. У разі невідповідності акту огляду і фотографій вищезгаданим вимогам, висновки оцінювача щодо вартості ремонту (матеріального збитку) можуть змінитися (а.с.62).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із виниклими правовідносинами та законно відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року колегія суддів вважає таким, що ухвалено з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за договором - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді