Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 711/4555/16-ц

Номер провадження2/711/1483/16

19 липня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду 16.05.2016р. з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 6/25 частин домоволодіння по вул. Петровського, 120, в м. Черкаси після смерті ОСОБА_4, яка померла 02.02.2015р. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що після смерті її баби, ОСОБА_4, відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді 6/25 часток домоволодіння по вул. Петровського, 120, м. Черкаси, але у зв'язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на це майно нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Від позивачки надійшла заява (а.с.46), в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглянути справу у її відсутність. Також позивачка просила не відшкодовувати їй судові витрати і зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Тож будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з'явився у судові засідання 29.06.2016р. та 19.07.2016р..

Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 на праві приватної власності належало 6/25 частин домоволодіння за адресою: вул. Петровського, 120, м. Черкаси. 19.03.2009р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування зазначеної частини домоволодіння, який посвідчений нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за №871.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.08.2012р. визнано недійним договір дарування укладений 19.03.2009р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і право власності на 6/25 частин будинку по вул. Петровського 120 в м. Черкаси поновлено за ОСОБА_4.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням суду /а.с.10-12/, яке набрало законної сили 29.08.2012р., а тому в контексті положень ч.3 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню.

19.10.2007р. ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповідала позивачці /а.с.7-9/.

02.02.2015р. ОСОБА_4 померла /а.с.6/. Після її смерті позивачка та відповідач у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріусу з заявами про прийняття спадщини. Натомість листом від 28.10.2015р. нотаріусом повідомлено позивачку про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, що належав ОСОБА_4, через те, що право власності ОСОБА_4 не зареєстровано у встановленому законом порядку /а.с.20/.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на домоволодіння за адресою: вул. Петровського, 120, м. Черкаси, належить ОСОБА_3, 5/18 часток, та ОСОБА_2, 13/18 часток. При цьому підставою виникнення права власності ОСОБА_2, яке зареєстроване 13.08.2009р., зазначені два правовстановлюючі документи договір дарування №871 від 19.03.2009р. та рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.02.2009р. /а.с.14-15/.

Згідно технічного паспорту та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.14, 16-19/ житловий будинок за адресою: вул. Петровського, 120, м. Черкаси, - має загальну площу 61,5кв.м, житлова площа 37,3кв.м, має прибудови та надвірні споруди.

Згідно висновку субєкта оціночної діяльності про вартість 6/25 частини домоволодіння від 17.12.2015р. /а.с.21/ вартість обєкту позову складає 49900грн.

За таких обставин, позивачка вважає, що 6/25 частин домоволодіння входить до складу спадщини померлої ОСОБА_4, а тому просить визнати за нею право власності на цю нерухомість, як спадкоємця за заповітом.

Тож спір виник з правовідносин про право власності та спадкування і регулюється Цивільним кодексом України (далі ЦК).

Підставою для відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна після смерті ОСОБА_4 стала відсутність відомостей про державну реєстрацію права власності спадкодавця на момент її смерті.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено обовязок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. А зі змісту ч.4 ст.334 ЦК вбачається, що не проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є підставою вважати, що таке право не набуте.

Разом з тим, судом встановлено, що частка домоволодіння була набута померлою ОСОБА_4 у встановлений законом порядок і це право припинилося на підставі договору дарування від 19.03.2009р., який в подальшому рішенням суду від 16.08.2012р. визнано недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З рішення суду від 16.08.2012р. вбачається, що суд застосував наслідки недійсності правочину та поновив за ОСОБА_4 право власності на 6/25 частин житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За таких обставин право власності ОСОБА_4 припинилося внаслідок недійсного правочину хоча було набуте у встановлений законом порядок. Рішенням суду від 16.08.2012р. було поновлено право власності ОСОБА_4, тобто поновлено порушені майнові права ОСОБА_4 шляхом приведення їх до стану, що існував на момент вчинення недійсного правочину (реституція). Отже набуття ОСОБА_4 права власності на 6/25 частин спірного домоволодіння базується не на рішенні суду від 16.08.2012р., а на правовій підставі, яка існувала до укладання договору дарування від 19.03.2009р., тобто праві, яке було зареєстровано у встановленому законом порядку ще до 19.03.2009р.. Таким чином, на момент смерті ОСОБА_4 мала право власності на 6/25 частин спірного домоволодіння. Тож відсутність відомостей про державну реєстрацію її права не є підставою для позбавлення її цього права.

Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді 6/25 частин спірного домоволодіння.

Частиною 1 ст.1269 ЦК передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка виконала свій обовязок і вчасно подала заяву про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. При цьому, враховуючи наявність заповіту, все спадкове майно після смерті ОСОБА_4 переходить до позивачки.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На реалізацію зазначеної вимоги закону позивачка звернулась до нотаріусу, проте їй було відмовлено, оскільки на теперішній час в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права власності спадкодавця, що фактично унеможливлює реалізацію позивачкою її права на спадкування за заповітом. Отже право позивачки є порушеним і підлягає захисту.

З огляду на положення ст.ст.3, 4 ЦПК відповідачем по справах позовного провадження є особа, яка порушує, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси позивача. Враховуючи, що право на належну ОСОБА_4 частину домоволодіння (частка 6/25), яке підлягає спадкування позивачкою, зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі недійсного правочину, тобто без належних правових підстав, то позовні вимоги заявлені до належного відповідача.

Визнання права власності, як спосіб захисту, передбачено а.1 ч.2 ст.16, ст.392 ЦК. Натомість особливістю такого способу захисту є те, що він може бути застосований лише до власника майна (ст.392 ЦК) або особи, яка має речове право на чуже майно (ст.396 ЦК).

Враховуючи, що позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, а відтак набула у встановлений законом порядок право на спадщину, то суд вважає за можливе та необхідне застосувати такий спосіб захисту, як визнання за позивачкою права власності на спадкове майно.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивачки про покладання судових витрат на неї.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, 20.07.1985р.н., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 02.02.2015р., право власності на 6/25 частин домоволодіння по вул. Петровського, 120, м. Черкаси, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати не відшкодовувати.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги чи заяви відповідача про його перегляд, якщо апеляційну скаргу чи заяву не було подано.

Головуючий: ОСОБА_6