КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3856/15-ц
Провадження № 2/488/344/16 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.02.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Лебеденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просив визнати недійсним договір карткового рахунку, що був укладений між сторонами та застосувати наслідки недійсності цього правочину.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що у 2009 році відповідач видав йому кредитну картку «Універсальна» для подальшої оплати житлово-комунальних послуг. В подальшому відповідач надав йому кредитну картку «Mastercard Gold», у якій мали бути більш кращі умови користування, ніж у попередній кредитній карті. Однак пізніше позивач дізнався, що за користування останньою кредитною карткою в кінці року списувалося 500 грн.

Позивач стверджує, що відповідач належним чином не повідомив йому усі істотні умови правочину - предмет, загальну вартість, відсоткову ставку та не роз'яснив право відповідача самостійно списувати з кредитної картки грошові кошти, а також не довів усі інші істотні умови кредитного договору.

При цьому кредитний договір між сторонами не укладався, із будь-якими додатковими умовами до нього позивача не ознайомлювали. Такі дії відповідача позивач вважає такими, що порушують вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а умови договору позивач вважає несправедливими і такими, що не містять усієї необхідної інформації.

У судове засідання по справі позивач та його представник не з'явилися та подали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи у його відсутність та свої письмові заперечення, які долучені до матеріалів даної справи.

Дослідивши надані сторонами письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із такого.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 20.09.2010 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір на підставі заяви ОСОБА_2, і йому було видано кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом. Вказаний договір складався із заяви, підписаної ОСОБА_2, довідки по умови кредитування з використанням картки «Унуверсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної позивачем 20.09.2010 р., та довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна Gold», яка була підписана позивачем 12.01.2011 р. Вказане підтверджується наявними у матеріалах даної справи копіями заяви та вищевказаних довідок.

Згідно з частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За таких обставин суд приходить до висновку, що доводи позивача про відсутність між сторонами належним чином укладеного кредитного договору, є безпідставними.

До того ж, при укладенні кредитного договору позивачеві була надана інформація про адреси та реквізити сторін, строк договору, права та обов'язки сторін, відсоткову ставку за користування кредитними коштами, комісійні витрати, відповідальність за прострочення виконання зобов'язань, реальну відсоткову ставку, та інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина перша статті 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК саме на момент вчинення правочину.

Згідно вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Крім цього, ця стаття визначає умови, які мають бути зазначені у договорі про надання споживчого кредиту.

До того ж, із підписаної позивачем анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 20.09.2010 р., вбачається, що сторони погодили, що дана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають Договір про надання банківських послуг, і своїм підписом позивач висловив свою згоду надання таких послуг.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частина перша статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1,2,5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 року по цивільній справі № 6-80цс12.

Крім цього, суд враховує і те, що позивач користувався кредитними коштами за договором і виконував свої зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою із карткового рахунку, і останній його платіж був зроблений 04.08.2015 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір у розмірі - 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.І. Селіщева