АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Редька О.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

29.10.2015 року позивач ПАТ «Дельта-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між сторонами на умовах строковості, оплатності, зворотності був укладений споживчий договір кредиту, відповідно до якого позивач надав відповідачу кошти, а остання зобов'язалась у строк, передбачений договором, повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними. Проте, відповідач умови договору виконувала неналежним чином, строк договору закінчився, а відповідач частину заборгованості не повернула та не сплатила відсотки за користування коштами.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 74367 грн. та судові витрати. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що було порушено та неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно з'ясовано обставини справи. Зокрема зазначив, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, він є необґрунтованим і недоведеним. У матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт видачі позичальнику кредитних коштів. Судом першої інстанції не враховано обставину, що позивач в односторонньому порядку незаконно здійснював нарахування відсотків за користування кредитом у збільшеному розмірі. Всупереч ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту, тому позовні вимоги є передчасними. У правовідносинах між банком та позичальником не дотримано розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків та охоронюваними законом інтересами споживачів.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.05.2008 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 14 367,6 доларів США строком до 15.05.2015 року із сплатою процентів 13,5% річних для придбання транспортного засобу (а.с. 4-11).

Відповідач виконувала обов'язки неналежним чином, внаслідок чого на час закінчення строку дії договору заборгованість за тілом кредиту становила 3 387,61 доларів США, що станом на 15.09.2015 року становить 74 367 грн., за відсотками- 660,03 доларів США, що еквівалентно 14 489 грн. 44 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки відповідач не виконала зобов'язання за кредитним договором і має заборгованість в частині тіла кредиту, то зазначена заборгованість підлягає стягненню.

Відповідно до ст.. 627 ЦК України відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлених договором.

Як вбачається із п. 11.6 кредитного договору сторони домовились про збільшення строку позовної давності до 50 років (а.с.8), а тому строк позовної давності не може бути застосований до правовідносин, що виникли між сторонами.

З договору вбачається, що процента ставка по договору кредиту була встановлена на рівні 13,5%, а з вересня 2008 року процентна ставка була підвищена до 16,5%, що визнано учасниками процесу, проте відповідач стверджує про те, що в порушення п. 6.2 умов кредитного договору його повідомлено не було і представник позивача не надав суду доказів на спростування вказаних обставин.

Однак, як вбачається із того ж п.6.2 Договору кредиту У зв'язку зі зміною процентної ставки у разі настання події, незалежної від волі Сторін, Позичальник цим надає свою згодуна внесення змін до Додатку№1 до цього договору та викладення Додатку №1 у новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений Додаток №1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки . Оновлений Розрахунок сукупної вартості кредиту та графік платежів по кредиту, який скасовує попередній і стає невід'ємною частиною цього Договору, Позичальник отримує в Банку самостійно.

Сторони узгодили умови договору в цій частині , підписали його, а тому колегія суддів вважає, що при зміні подій, незалежно від волі сторін, а саме в 2008 році було змінено курс валют в Україні, що не залежало на той час від волі сторін кредитного договору, банк був на підставі п.6.2 кредитного договору вправі змінювати розмір процентної ставки за згодою позичальника , викладеною в п.6.2 Договору.

Колегія суддів не погоджується також із доводами представника апелянта в тій частині, що банк не мав права при сплаті коштів на погашення кредиту позичальником зараховувати ці кошти спочатку за штрафні санкції, потім за проценти, а лише потім за тіло кредиту.

Відповідно до п. 9.5 Кредитного договору встановлена черговість виконання вимог кредитора, відповідно до якої повернення кредиту зараховується в останню чергу, з чим погодився позичальник при укладанні договору.

Проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що підстав вважати, що заборгованість по тілу кредиту нарахована невірно у суду немає.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :