Справа № 492/400/16-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________
04 жовтня 2016 року м.Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Гусєвої Н.Д.,
при секретарі Рябчук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -
Представник позивачів в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутність позивачів, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, двічі через оголошення у пресі (газети: «Одеські вісті» від 20.09.2016р. № 74 (4897), «Урядовий курєр» від 24.09.2016р. № 180 (5800) відповідач повідомлявся про виклик до суду на 28.09.2016р., 04.10.2016р. та відповідно до ч. 9 с. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином.
Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування, судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі із наступних підстав.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов'язані з обовязком винної особи відшкодувати завдану шкоду, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з вироку Біляївського районного суду Одеської області від 01.07.2014р. ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за вчинення (кримінального правопорушення) злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу у сумі 3400,00 грн. на користь держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 3-5). Як вбачається з зазначеного вироку 18 грудня 2013 року, близько 07 год. 00 хв., ОСОБА_3, відповідач по справі, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi L-200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по автодорозі Одеса-Рені, в напрямку м.Рені Одеської області, на прямій ділянці дороги, не врахувавши стан дорожнього покриття, а саме ожеледицю, не вибрав безпечну швидкість, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом та допустив виїзд на зустрічну полосу руху, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 В результаті ДТП водій автомобіля «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 та пасажирка автомобіля «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження.
Виписними епікризами з історії хвороби № 6935-421, довідкою без дати, виданою Арцизькою центральною районною лікарнею підтверджується, що позивачка ОСОБА_1знаходилася на стаціонарному лікуванні в Арцизькій центральній районній лікарні» та в Комунальній установі «Біляївська центральна районна лікарня» (а.с. 27, 28, 29).Згідно з фіскальними чеками, товарними чеками, розрахунком матеріальної шкоди, наданого представником позивачів, правильність якого перевірена судом, на лікування позивачки ОСОБА_1 витрачено 6119,30 грн. (а.с. 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 102).
Згідно висновку № 26 від 08.10.2014р. експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 сума матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_2, у звязку пошкодженням вказаного автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.12.2013р. за участю автомобіля марки «Mitsubishi L-200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_3 та автомобіля марки «Voklswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_2 складає 112582,00 грн. (а.с. 23-26). Згідно товарного чеку № 66 від 31.12.2013р., квитанції від 31.12.2013р. позивачем ОСОБА_2 були здійсненні витрати по оплаті стоянки пошкодженого автомобілямарки «Voklswagen transport», внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.12.2013р. в сумі 1670,00 грн. (а.с. 13).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.
Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі.
При тлумаченні наведеної норми закону, суд приходить до висновку, що преюдиційність обставин ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. На думку суду, суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини, а об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи постановою суду.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов свого підтвердження той факт, що шкода, яка завдана потерпілим ОСОБА_1А, ОСОБА_2, які є позивачами по справі, завдана саме з вини відповідача ОСОБА_3
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, виходячи з наведеної норми, відповідач ОСОБА_3 має відшкодувати майнову шкоду, яку завдав своїми неправомірними діями позивачам у справі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у звязку з тим, що його діями потерпілі ОСОБА_1, ОСОБА_2 були позбавлені їх особистого нематеріального права здоровя.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до розяснень, що викладені в абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Отже для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України наявність умислу або вини не є обовязковою умовою.
За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до розяснень, що викладені в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Згідно п. 2.1. «а», «б» Правил дорожнього руху водій механічного т транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.
У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 керував та користувався автомобілем марки «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на відповідній правовій підставі, що не спростовано у справі. ОСОБА_3, що є відповідачем у наявній справі, 18 грудня 2013 року, близько 07 год. 00 хв., рухався по автодорозі Одесса - Рені, в напрямку м.Рені Одеської області, на прямій ділянці дороги, не врахувавши стан дорожнього покриття, а саме ожеледицю, не вибрав безпечної швидкості, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого втратив контроль над керуванням транспортним засобом та допустив виїзд на зустрічну полосу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, позивача по справі, в результаті чого позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження.
Таким чином, позивачем ОСОБА_2 доведений той факт, що матеріальна шкода, яка йому спричинена внаслідок пошкодження вказаного автомобіля, становить 112582,00 грн., має відшкодовуватися саме відповідачем, який керував джерелом підвищеної небезпеки, у звязку з чим суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода, яка йому спричинена внаслідок пошкодження автомобіля зазначеному розмірі, згідно висновку № 26 від 08.10.2014р. експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню суми матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Volkswagen transport», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 23-26). Крім того, позивачем ОСОБА_2 були здійсненні витрати на оплату стоянки пошкодженого автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 1670,00 грн., що також підтверджується товарним чеком № 66 від 31.12.2013р., квитанцією від 31.12.2013р. (а.с. 13).
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Щодо визначення розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, то в цьому випадку суд бере до уваги розяснення, що викладені в п. 3, п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.02.1995р. № 4, які зазначають, що «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги те, що внаслідок протиправних дій відповідача, які порушили законні немайнові права позивачів, позивачам у справі була заподіяна моральна шкода. Позивачі перенесли моральні страждання, які полягали у сильному фізичному болі та стражданні, які вони мусили витримувати від отриманих травм, болісного тривалого лікування, страху за своє здоровя та можливість самостійно пересуватись після дорожньо-транспортної пригоди, болісних відчуттів, що проявляються в позивачів по теперішній час. З урахуванням стану здоровя позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,їх переживань, характеру та обсягу страждань, їх тривалості/часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, з врахуванням вимог розумності і справедливості, підлягають задоволенню в повному обсязі.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 в повному обсязі.
Відповідно до п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору.
Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Так як позивачі звільнені від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 4491,11 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у звязку з задоволенням позовних вимог позивачів про відшкодування шкоди, завданої злочином.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України витрати по справі складаються з витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Згідно ст. 88 ЦПК України вимоги позивачів щодо відшкодування судових витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 780,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки їх позов задоволено повністю, а витрати підтверджені відповідними квитанціями № 279, № 280 від 14.09.2016р. (а.с. 94, 95).
На підставі ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 10, 11, 15, 16, 30, 57-60, 61, 64, 74, 79, 88, 158, 169, 197, 208-209, 212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6119 (шість тисяч сто девятнадцять) гривень 30 копійок в якості відшкодування матеріальної шкоди, 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 142991 (сто сорок дві тисячі девятсот девяносто одну) гривню 80 копійок в якості відшкодування матеріальної шкоди, 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 4491 (чотири тисячі чотириста девяносто одну) гривню 11 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 780 (сімсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_5