Справа № 500/6980/15-ц
Провадження № 2/500/637/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

за участю:

адвоката ОСОБА_1

представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_3

до

Ізмаїльського державного гуманітарного університету

про

визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

Позивач пояснила, що за наказом №69-л від 01 вересня 2014 року вона прийнята на посаду старшого викладача кафедри англійської мови та перекладу Ізмаїльського державного гуманітарного університету зі строком до 31 серпня 2015 року. За наказом №41-л від 19 травня 2015 року вона звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Між тим вона отримала електронне повідомлення про виклик на роботу, працювала 01 вересня 2015 року, у зв'язку із чим вважає строковий договір таким, що укладений безстроково. Станом на 31 серпня 2015 року з нею провели розрахунок у розмірі 8817 грн. Також пояснила, що про наявність наказу про звільнення дізналась лише 12 листопада 2015 року, коли їй було відмовлено у допуску до конкурсу на посаду. З урахуванням вказаного просить поновити строк звернення до суду, скасувати наказ №41-л від 19 травня 2015 року про звільнення та поновити її на посаді старшого викладача кафедри англійської мови та перекладу Ізмаїльського державного гуманітарного університету безстроково і стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 53642,72 грн.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує, пояснив, що позивач була прийнята на посаду старшого викладача кафедри англійської мови та перекладу Ізмаїльського державного гуманітарного університету зі строком до 31 серпня 2015 року, що визначено у заяві позивача від 28 серпня 2014 року. З урахуванням закінчення строкового договору на початок нового навчального року звільнення проведено завчасно за наказом № 41-л від 19 травня 2015 року, з яким позивач ознайомлена 22 червня 2015 року. З урахуванням вказаних обставин, зважаючи на вимоги Закону України «Про вищу освіту» про укладення строкових трудових договорів, вважає неможливим застосування вимог ст. 39 КЗпП України про визнання трудового договору таким, що укладено безстроково через те, що наявність наказу № 41-л від 19 травня 2015 року передбачає відсутність згоди навчального закладу на продовження трудового договору. Окрім того пояснив, що позивачем пропущено строк звернення до суду і підстави для його поновлення відсутні з оглядом на те, що з наказом про звільнення позивач ознайомлена 22 червня 2015 року, бухгалтерією навчального закладу на серпень 2015 року з позивачем проведено розрахунок, тому вважає необґрунтованими пояснення позивача щодо ознайомлення з наказом лише 12 листопада 2015 року, коли їй було відмовлено у допуску до конкурсу на посаду.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, думку захисту, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 60, 131 ЦПК України.

За наказом №69-л від 01 вересня 2014 року позивач прийнята на посаду старшого викладача кафедри англійської мови та перекладу Ізмаїльського державного гуманітарного університету зі строком до 31 серпня 2015 року. Прийом на роботу здійснено за заявою позивача від 28 серпня 2014 року, де позивач самостійно вказана строк трудового договору до 31 серпня 2015 року.

У відповідності до вимог ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» вказаний навчальний заклад є вищим навчальним закладом.

За наказом №41-л від 19 травня 2015 року позивач звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору. З наказом позивач ознайомлена 22 червня 2015 року, що підтверджено підписом позивача та проти чого позивач не заперечує в судовому засіданні.

З урахуванням вказаного відповідно до вимог ст. 23 КЗпП України трудовий договір укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, внаслідок чого підставою для припинення трудового договору у відповідності до вимог ст. 36 КЗпП України є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до вимог ст. 39-1 КЗпП України, на порушення якого посилається позивач, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Наказом №41-л від 19 травня 2015 року позивач звільнена у зв'язку із закінченням строку трудового договору, що у свою чергу доводить обґрунтування представника відповідача про припинення трудового договору та відсутність у адміністрації навчального закладу пропозиції на продовження трудового договору.

Інші обставини, передбачені ст. 39-1 КЗпП України у правовідносинах між сторонами по справі відсутні.

З урахуванням специфіки роботи педагогічних та науково-педагогічних працівників навчального закладу і знаходженні у відпустках з 01 липня на 56 календарних днів у відповідності до вимог Закону України «Про відпустки» суд вважає доведеними посилання представника відповідача щодо обґрунтованості винесення наказу до початку відпусток.

у відповідності до вимог ст. 34 ч.1 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо).

На час 01 вересня 2015 року відсутній наказ керівника Ізмаїльського державного гуманітарного університету про скасування наказу про звільнення позивача, або про укладення нового трудового договору, що у свою чергу унеможливлює підпорядковане вимогами ст. 21 КЗпП України продовження позивачем трудової діяльності у вказаному навчальному закладі.

Актом від 03 вересня 2015 року підтверджена обставина відмови позивача від отримання трудової книжки, що у свою чергу підтверджують доводи відповідача про припинення трудового договору.

Таким чином пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про наявність позивача 01 вересня 2015 року на кураторському часі не може бути підставою для визнання трудових відносин такими, що фактично тривають.

З урахуванням вказаного посилання позивача на об'яву, яка надіслана електронною поштою про засідання кафедри 31 серпня 2015 року у зв'язку з початком навчального року 01 вересня 2015 року не може бути визнано за виклик позивача на роботу до навчального закладу.

Разом із тим, табелями обліку робочого часу викладацького складу кафедри англійської мови та перекладу робота позивача 01 вересня 2015 року також не підтверджена.

Окрім вказаного, роз'ясненнями п.4 постанови № 9 пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» в частині, що стосується предмета спору визначено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява відповідно до ст.228 КЗпП залишається без розгляду.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. При пропуску передбаченого ст.225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з'ясуванні інших обставин справи не має.

Позивачем, яка ознайомлена 22 червня 2015 року з наказом про звільнення з 01 вересня 2015 року, звернення до суду відбулось 20 листопада 2015 року, що є порушенням строку, передбаченого ст. 233 ч.1 КЗпП України, а докази, які підтверджують поважну причину пропуску, позивачем не надано. Пояснення позивача про те, що на її звернення ректор навчального закладу обіцяв надати часи навантаження, тобто подальше працевлаштування, матеріалами справи та доказами, які досліджені в судовому засіданні, не підтверджені.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Керуючись ст. 209-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Ізмаїльського державного гуманітарного університету про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6