Провадження № 2/761/939/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарях Бешировій Ж.В., Булах Л.В., Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 03 липня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - Відповідач, ПАТ «ДПЗКУ») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 травня 2014 року відповідно до наказу № 358-К він був прийнятий на посаду начальника управління закупівель департаменту закупівель та зовнішньоекономічної діяльності ПАТ «ДПЗКУ». Вказує, що 19 травня 2015 року, відповідно до наказу № 232-К, його звільнили із займаної посади, у зв'язку з нез'явленням на роботу більше чотирьох місяців поспіль, внаслідок тимчасової непрацездатності за п. 5 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки, з наказом про звільнення з роботи від 19 травня 2015 року № 232-К він ознайомився лише 03 червня 2015 року і до зазначеного дня йому взагалі не було відомо про звільнення з роботи. Оскільки, Відповідач ні в усній формі, ні письмово не повідомляв його про даний факт, дії Відповідача є порушенням ст.47 КЗпП України. Також зазначає, що приймаючи рішення про звільнення, Відповідач не врахував того, що строк його тимчасової непрацездатності переривався. Так, відповідно до листка непрацездатності серії АГЩ № 361586 - з 24.03.2015 по 10.04.2015 він повинен був стати до роботи 11.04.2015 (в суботу). Хоча зазначений день був вихідним, однак 11.04.2015 він виходив на роботу у зв'язку з необхідністю вирішення робочих питань. Таким чином, загальний період тимчасової непрацездатності мав перерви, тому підстав для його звільнення за п. 5 ч. 1 ст.40 КЗпП України у Відповідача не було. Крім того, зазначає, що в порушення норм чинного законодавства, Відповідач звільнив його без звернення до профспілкового органу товариства, членом якого він являвся, та без одержання попередньої згоди профспілкового органу на таке звільнення. Просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В ході судового розгляду справи Позивач, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 11 липня 2016 року, просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмір 137 013 грн. 80 коп. станом на 11 липня 2016 року.

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позову, підтримав у повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що Позивач не з'являвся на роботу внаслідок тимчасової непрацездатності протягом більш, як чотирьох місяців підряд, а саме з 12.01.2015 по 19.05.2015. Зауважив, що про звільнення та необхідність отримання трудової книжки Позивача було повідомлено листом від 19.05.2015 року і, що з наказом № 232-К від 19.05.2015, Позивач ознайомився 03.06.2015 року та в цей же день останній отримав трудову книжку та розрахунок. Щодо доводів Позивача з приводу виходу на роботу 11.04.2015 зазначив, що даний день був вихідним днем, а рішення про зміни в режимі роботи у зв'язку із виробничою необхідністю, Головою правління не приймалося. Також зазначив, що Позивач ніколи не був членом Первинної профспілкової організації ПАТ «ДПЗКУ». Таким чином, на думку Відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню, а факти, на яких ґрунтується позовна заява є хибними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу від 21 травня 2014 року № 358-К, Позивача було прийнято на посаду начальника управління закупівель та зовнішньоекономічної діяльності з 21 травня 2014 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, із встановленням випробувального терміну на три місяці (а.с. 6).

Крім того, судом також встановлено, що відповідно до наказу від 19 травня 2015 року № 232-К, Позивача було звільнено у зв'язку із нез'явленням на роботі більше чотирьох місяців поспіль внаслідок тимчасової непрацездатності (п. 5 ст. 40 КЗпП України) 19 травня 2015 року(а.с. 7).

Відповідно до п. 5 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно копії листків непрацездатності (а.с. 32-36, 38-39), Позивач був звільнений від роботи за період 12.01.2015 року по 23.04.2015 року, та з 15.05.2015 року по 22.05.2015 року.

Отже, враховуючи те, що строк тимчасової непрацездатності Позивача переривався, а саме, у період з 24.04.2015 року по 14.05.2015 року, не можна вважати, що Позивач не з'являвся на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи представника Відповідача з приводу того, що Позивачем Відповідачу надавався листок тимчасової непрацездатності за період з 24.04.2015 року по 14.05.2015 року, проте, даний листок був повернутий для виправлення помилок, а саме в частині назви підприємства, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, тому суд не бере до уваги дані доводи.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із п. 1.1 посадової інструкції начальника Управління закупівель та ЗЕД ПАТ «ДПЗКУ», Начальник управління закупівель призначається на посаду та звільняється з посади наказом Голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», за поданням директора департаменту закупівель та ЗЕД, погодженим із заступником голови правління, згідно відповідного розподілу функціональних обов'язків(а.с. 8).

Отже, у посадовій інструкції Позивача визначено спеціальний порядок призначення на посаду та звільнення з посади.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, підставою для звільнення Позивача є доповідна записка заступника голови правління Полежаєва Д.О., листки непрацездатності ОСОБА_1 та табелі обліку робочого часу за період з січня 2015 року по травень 2015 року (а.с. 7).

За таких обставин, оскільки відповідне подання про звільнення Позивача з посади не вносилося, при звільненні останнього, Відповідачем не було дотримано процедури звільнення, передбаченої п. 1.1 посадової інструкції начальника Управління закупівель та ЗЕД ПАТ «ДПЗКУ».

Відповідно до положень ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що при звільнені Позивача, Відповідачем було помилково встановлено факт нез'явлення на роботу останнього протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, а також при звільненні Позивача Відповідачем не було дотримано процедури звільнення, передбаченої посадовою інструкцією.

За змістом частин 1 та 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до розрахунку Позивача, перевіреного судом, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, станом на 11.07.2016 року, становить 137 013 грн. 80 коп., який підлягає стягненню із Відповідача на користь Позивача у судовому порядку.

Крім того, відповідно до положень статті 95 Кодексу Законів про працю України, вказана

Крім того, Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким скасувати наказ від 19 травня 2015 року № 232-К про звільнення ОСОБА_1 з посади.

Позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки, суд не вправі втручатися у господарську діяльність Відповідача, а має лише право, у разі обґрунтованості, визнати наказ про звільнення незаконним.

Крім того, виходячи із вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 055 грн. 21 коп.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині щодо поновлення Позивача на посаді начальника управління закупівель департаменту закупівель та зовнішньоекономічної діяльності Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 19 травня 2015 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 5-1, 40, 235 Кодексу Законів про працю України , керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - з а д о в о л ь н и т и частково.

Визнати незаконним наказ В.о. голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 19 травня 2015 року № 232-к «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді начальника управління закупівель департаменту закупівель та зовнішньоекономічної діяльності Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Код ) з 19 травня 2015 року .

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Код ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) кошти у розмірі 137 013 (сто тридцять сім тисяч тринадцять) гривень 80 коп. (сума зазначена без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів), з індексацією.

У задоволенні позовних вимог в частині щодо скасування наказу - в і д м о в и т и.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Код ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 055 (дві тисячі п'ятдесят п'ять) гривень 21 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління закупівель департаменту закупівель та зовнішньоекономічної діяльності Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 19 травня 2015 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :