АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3599/16 Справа № 202/503/13 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року м. Дніпро 24 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Волошин М.П.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

ОСОБА_2 «ПриватБанк»,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» у грудні 2010 року звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання. Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк». Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов'язки не виконував, у зв'язку з чим станом на 07 грудня 2010 року утворилася заборгованість в сумі 32921, 95 грн. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у звязку з необхідністю захисту свого цивільного права, позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволенні /а.с.2-3/.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000 грн., солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 200, 00 грн., вирішено питання щодо судових витрат /а.с.54-56/.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення /а.с.64-68/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ч.1 ст.309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №SAMDN5148, за умовами якого відповідачу був виданий кредит на споживчі потреби в розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25, 20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.8/.

Згідно з умовами спірного кредитного договору Позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 10 000 грн., яку (картку) відповідач отримав та використав кредитні кошти в своїх цілях.

Відповідач використав надані йому кредитні кошти, проте, у порушення умов договору, він не виконує свої зобовязання належним чином та не повертає використані ним кредитні кошти з відсотками позивача.

Разом з тим зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк» /а.с.6/.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за спірним кредитним договором станом на 07 грудня 2010 року утворилася заборгованість в розмірі 22 271, 74 грн., яка складається з заборгованості: по кредиту у розмірі 10 000,00 грн.; по відсоткам у розмірі 9 698, 24 грн., комісії у розмірі 1 036, 75 грн. та штрафів на загальну суму 1 536, 75 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості під час розгляду його скарги судом апеляційної інстанції, яка підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення заборгованості у розмірі встановленого кредитного ліміту на карту, посилаючись на відсутність деталізованого розрахунку заборгованості, який би підтверджував визначення суми основного боргу та порядок нарахування відсотків за користування кредитом.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Відповідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Нормами ст. 1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий та, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, діючим законодавством України закріплено, що ніхто не може бути позбавлений можливості захистити свої порушені права та їх відновити.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Натомість статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Від так, приймаючи до уваги неналежне виконання ОСОБА_3 покладених зобовязань за кредитним договором колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та доцільність стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк» як поручителя, рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до даного відповідача віднесено до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та закриттям провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк».

Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, враховуючи сплачений судовий збір при звернені до суду з даними позовними вимогами та апеляційною скаргою з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1 707 грн.

Керуючись ст.ст. 205, 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN5148 від 03 червня 2008 року яка станом на 07 грудня 2010 року складає 22 271 грн. 74 коп., а саме: 10 000 грн. заборгованість за кредитом; 9698 грн. 24 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1075 грн. 36 коп. комісія; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1036 грн. 75 коп. штраф (відсоток від суми заборгованості).

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 1 707 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4