Номер провадження: 22-ц/785/6215/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 28 січня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

встановила:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на наступне.

Сторони знаходяться в шлюбі, який зареєстрований 26 вересня 2009 року актовий запис про шлюб № 45 складений у відділу РАЦС Іванівського РУЮ, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

Від шлюбних відносин із відповідачем є одна неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Приводом для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу призвело те, що спільне життя не склалося через непорозуміння, у звязку з чим шлюбні відносини припинені.

Позивачка позов підтримала, про що надала заяву, просила справу слухати у її відсутність.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутності позов визнав частково, але не згоден з позицією позивачки, яка в позові зазначила, що після розірвання шлюбу донька залишиться проживати разом з матірю. Відповідач просив суд при винесенні рішення місце проживання дитини визначити з ним як з батьком дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що дитина вже тривалий час з матірю не проживає, а проживає разом з ним та його батьками, на підтвердження чого надав довідку Іванівської селищної ради Одеської області.

Рішенням суду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який був зареєстрований 26 вересня 2009 року актовий запис про шлюб № 45 складений у відділу РАЦС Іванівського РУЮ Одеської області. Після розірвання шлюбу відновлено позивачці дошлюбне прізвище «Ткачук». Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_4.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, та постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарг, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_4.

В іншій частині рішення суду не було ніким оскаржено, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, то суд першої інстанції дійшов до висновку, що посилання позивачки щодо проживання дитини разом з нею є необґрунтованим та відповідач в свою чергу довів свої доводи та вважав за можливе визначити місце проживання дитини Щерби Марії Олександрівни, 27 травня 2011 року народження разом з батьком.

Погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 214 ЦПК зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не заявляла жодної позовної вимоги стосовно визначення місця проживання дитини. Відповідач не подавав зустрічного позову, а тому також, у відповідності до діючого процесуального законодавства, фактично не заявляв таких позовних вимог.

Суд, не звернувши уваги на викладені обставини, вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2 та вирішив питання про визначення місця проживання дитини не зазначивши чиї це були вимоги, на підставі яких норм права він дійшов до висновку про проживання дитини з батьком, не зазначив конкретні докази та не надав їм оцінку, не зясував думку позивача щодо місця проживання дитини у відповідності до заперечень відповідача з цього приводу.

При цьому суд послався на норми ст. 174 ЦПК України, зазначивши про визнання позову відповідачем.

Відповідно до норм ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не роз'яснив сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, не перевірив, чи не суперечить визнання відповідачем позову закону та чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Така категорія справ як визначення місця проживання дитини передбачає залучення до розгляду справи органу опіки та піклування, надання цим органом відповідного висновку, перевірки майнового та житлового стану батьків.

Суд першої інстанції не роз'яснив сторонам їх право на подачу окремих позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, на залучення до розгляду справи органу опіки та піклування.

Так як в матеріалах справи відсутні дані про те, що хто не будь із сторін заявляв позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини, тому апеляційна скарга в частині відмови у задоволенні позову щодо визначення місця проживання дитини не може бути задоволена у звязку з відсутністю таких позовних вимог.

Це посилання суду першої інстанції підлягає виключення із результативної частини оскаржуваного рішення у звязку з порушенням судом норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 28 січня 2014 року змінити.

Виключити з результативної частини рішення Іванівського районного суду Одеської області від 28 січня 2014 року висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_4.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий ОСОБА_6

Судді ОСОБА_7

ОСОБА_8