Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1717/16-ц
Провадження №: 2/332/901/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа: ПАТ «КБ «Приватбанк», про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та виконаним, визнання права власності та зняття арешту з автомобіля, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.12.2015р. він придбав у відповідача вантажний автомобіль-фургон НОМЕР_1. Вказана купівля-продаж була оформлена довіреністю від імені ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1, розпискою відповідача про отримання грошей та актом прийомки передачі грошей та автомобіля. В ДАІ вказаний автомобіль ОСОБА_1 на себе не реєстрував, оскільки він був у несправному стані. 11.03.2016р. вказаний автомобіль було вилучено співробітниками поліції, оскільки він перебував у розшуку. В подальшому зясувалось, що ОСОБА_2 має боргові зобовязання перед ПАТ «КБ «Приватбанк», тому в ході примусового виконання судового рішенні на її майно було накладено арешт. На теперішній час автомобіль перебуває на штраф майданчику за адресою: м.Запоріжжя, вул..Виборзька, 19, що територіально відноситься до Заводського району м.Запоріжжя, тому в силу ст.114 ЦПК України цей спір підсудний Заводському районному суду м.Запоріжжя. Просить в позові визнати дійсною вказану угоду купівлі-продажу автомобіля, визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позов підтримали та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала повністю та пояснила, що 25.12.2015р. позивач придбав у неї спірний автомобіль, вона отримала за нього грошові кошти, про наявність арешту та судового рішення про стягнення грошових коштів на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» вона не знала. Вважала за можливе позов задовольнити.

Представник ВДВС ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що у ВДВС знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» грошових коштів на суму 11397,95 грн. На виконання судового рішення в рамках вказаного виконавчого провадження на майно ОСОБА_2 було накладено арешт, а саме на спірний автомобіль. Станом на 29.08.2016р. сума боргу не була сплачена. Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Для транспортних засобів така реєстрація передбачена ст.34 Закону України «Про дорожній рух». На порушення вказаних вимог закону позивач не укладав та не реєстрував у відповідних органах договір купівлі-продажу на спірний автомобіль. Просив у позові відмовити. Надав суду письмові заперечення на позов, де викладена аналогічна позиція (а.с.98-101).

Представник третьої особи ПАТ «КБ «Приватбанк» до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких викладена правова позиція, аналогічна позиції ВДВС (а.с.70-73), просили в позові відмовити та справу розглянути без них.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в Дніпровському ВДВС м.Запоріжжя знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» грошових коштів на суму 11397,95 грн. На виконання судового рішення в рамках вказаного виконавчого провадження на майно ОСОБА_2 було накладено арешт, а саме на спірний автомобіль. Зазначені обставини підтверджуються копіями наступних доказів: актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 11.03.15р. (а.с.26), договором зберігання арештованого автомобіля (а.с.20-21), постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.05.15р. (а.с.27), постановою про розшук майна боржника (а.с.29), рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2014р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» грошових коштів (а.с.74), витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с.75-77).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ № 031358 право власності на спірний автомобіль на момент предявлення позову зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.11).

Позивач в якості обґрунтування своїх позовних вимог посилається на довіреність від 25.12.205р., згідно якої ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 від її імені вчиняти певні дії щодо спірного автомобіля, а також на розписку відповідача про отримання грошових коштів від позивача та на акт прийому передачі грошей і автомобіля, які також датовані 25.12.2015р. (а.с.9, 10).

Але, як зазначено у ч.1 ст. 244 ЦК України, на підставі довіреності здійснюється представництво. За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобовязується діяти від імені довірителя.

Крім того, на підставі доручення повірений не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто.

Згідно ст.ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, які є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п.4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку у відповідному підрозділі поліції.

Згідно з п.44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документів, що посвідчує його особу.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль НОМЕР_1, 2006 року випуску, не був знятий з обліку у відповідних органах поліції, станом на день предявлення позову залишався зареєстрованим за ОСОБА_2 (а.с.11). Заява відповідачем про зняття з обліку автомобіля не подавалась.

За вимогами п.8 вказаних Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком № 1 до цих Правил; договором або іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого звіту і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 283. Довіреність серед переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, у п.8 Правил не вказана.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, усупереч зазначеним нормам законодавства, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послався лише на ксерокопію розписки та акт прийому передачі грошей та автомобіля, яку позивач вважав договором купівлі-продажу автомобіля, хоча в останніх документах не відображені ні сторони договору, ні ціна предмету продажу та інші істотні умови.

За вказаних обставин посилання позивача, як на підставу набуття ним права власності на автомобіль, на довіреність від 25.12.2015 року та на розписку відповідача про отримання ним грошових коштів, суперечить вимогам закону.

Сукупність же наданих сторонами доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між позивачем та відповідачем не укладався.

Оскільки належних доказів на підтвердження укладання договору купівлі-продажу автомобіля по справі надано не було, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст рішення виготовлено 10 жовтня 2016 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік