АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2093/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1779/К/16 суддя Щеняєва І.Б.
Категорія - 57 (ІІ) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Євтодій К.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2016 року позовна заява ОСОБА_1 про відшкодування шкодивизнана неподаною та повернута позивачу у зв'язку з невиконанням вимог ухвали від 06 квітня 2016 року про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що зауваження суду першої інстанції, викладені в ухвалі про залишення позову без руху, не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема ціна позову, міститься в його тексті; від сплати судового збору позивач звільнений; доказом бездіяльності відповідача є відсутність відповіді на заяву ОСОБА_1 щодо підстав невиплати страхової компенсації. Крім того, позивач вважає, що він звільнений від надання копій позовної заяви, оскільки його позов про відшкодування шкоди; а також вважає, що він має право подавати до суду позов, викладений російською мовою.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в порушення ухвали від 04 квітня 2016 року у встановлений термін, не виконав вимоги ухвали про усунення недоліків.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до норм діючого цивільно-процесуального законодавства, позовна заява подається до суду в письмовій формі і повинна відповідати вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України щодо змісту, а також щодо сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху послугувало наступне: відсутність ціни позову щодо вимог майнового характеру; не зазначення доказів на підтвердження кожної обставини справи або наявність підстав для звільнення від доказування; викладення позовної заяви не державною мовою; ненадання позивачем доказів сплати ним судового збору; ненадання позивачем копій позовної заяви з додатками у відповідності до кількості учасників справи; залучення до участі у справі неналежного відповідача.

Проте колегія суддів не погоджується із вказаними судом першої інстанції недоліками, виходячи з наступного.

Так, колегія суддів не може погодитись із зауваженнями суду першої інстанції щодо не зазначення ціни позову, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Крім того, слід зазначити, що позивачем в прохальній частині чітко визначено розмір позовних вимог матеріального.

Посилання суду першої інстанції на те, що в позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують кожну з обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать положенням п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", згідно яких подання доказів до суду першої інстанції можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Зауваження суду першої інстанції щодо використання ОСОБА_1 при складенні позовної заяви російської мови, колегія суддів вважає помилковим виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики", про те саме йдеться у ст.6 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Частиною. 3 ст. 14 Закону встановлено, що сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Тож зі змісту вказаної норми вбачається можливість використання регіональних мов учасниками процесу.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону державна мовна політика України базується на визнанні і всебічному розвитку української мови як державної і гарантуванні вільного розвитку регіональних мов або мов меншин, інших мов, а також права мовного самовизначення і мовних уподобань кожної людини.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 7 Закону у контексті Європейської хартії регіональних мов або мов меншин до регіональних мов або мов меншин України, до яких застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов або мов меншин, що передбачені у цьому Законі, віднесені мови: російська, білоруська, болгарська, вірменська, гагаузька, ідиш, кримськотатарська, молдавська, німецька, новогрецька, польська, ромська, румунська, словацька, угорська, русинська, караїмська, кримчацька.

За рішенням місцевої ради в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території.

Так, рішенням Дніпропетровської обласної ради «Про підтримку мовної політики в Україні» № 333-14/VI від 17 серпня 2012 року визнано регіональною, в тому числі, російську мову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахувавши викладені норми права, дійшов помилкового висновку щодо неприпустимості використання ОСОБА_2 російської мови при складенні позовної заяви.

Із зауваженням суду першої інстанції щодо ненадання ОСОБА_1 до позовної заяви доказів сплати судового збору, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли в результаті порушення прав позивача, як споживача послуг. У зв'язку із чи ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зауваження суду першої інстанції щодо ненадання позивачем копій позовної заяви з додатками у відповідності до кількості учасників справи, колегія суддів вважає слушними. Разом з тим вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_2 вважає, себе звільненим від даного обов'язку. Проте, суду першої інстанції, залишаючи позов без руху та зазначаючи про необхідність, в тому числі, надання копій позовної заяви не врахував наступних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України. Зокрема, в п. 7 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» N 2 від 12.06.2009 року роз'яснено, що у разі якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Таким чином, залишаючи позов без руху, суд повинен не лише перелічити недоліки позовної заяви, а й конкретизувати їх, донести до особи в чому саме він полягає, щоб остання мала змогу усвідомити та відповідно усунути допущені нею недоліки при складання позовної заяви.

Із зауваженням суду щодо невірного визначення відповідача у справі не можливо погодитись, оскільки пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК.

Крім того, відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Крім того, слід зазначити, що згідно ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд, в тому числі: уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; тощо.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак, залишаючи без руху позовну заяву суд першої інстанції на вказані норми уваги не звернув й пред'явив до її змісту вимоги, які не передбачені ст.ст. 119, 120 ЦПК України, визнавши неподаною позовну заяву без достатніх на те правових підстав.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, визнав неподаною та повернув позовну заяву без достатніх на те правових підстав, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 червня 2016 року скасувати та направити матеріал за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про відшкодування шкодив той же суд для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: