АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Усика Г.І., Соколової В.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження ВП 38616829, -

ВСТАНОВИЛА:

20 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просив замінити сторону виконавчого провадження №38616829 з ПАТ «ЗЛАТОБАНК» на правонаступника - ОСОБА_1

Заяву обґрунтовував тим, що виконавчою службою було відкрито виконавче провадження в порядку виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ „Златобанк" 11 173 060 грн. 11 коп. в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами забезпечення від 12.02.2015 року, укладеного з ПАТ „Златобанк", набув право вимоги на вказану суму. Також він набув права іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ „Златобанк" 30.06.2009 року. За таких обставин просив замінити сторону у виконавчому провадженні, а саме: стягувача ПАТ „Златобанк" на ОСОБА_1

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року заяву задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЗЛАТОБАНК» - Славінський В.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповноту з'ясування обставин справи, неправильне застосування та порушення норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність підстав, передбачених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність правочину про передачу прав вимоги ОСОБА_1

Справа № 753/11443/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9047/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції, на думку апелянта, незаконно не зупинив провадження у даній справі до завершення розгляду касаційної скарги Вищим адміністративним судом України на судові рішення попередніх інстанцій про визнання протиправним та скасування рішення про нікчемність Договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договором забезпечення від 12.02.2015р, укладеного між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та ОСОБА_1 Апелянт вважає, що вирішити дану справу неможливо до остаточного вирішення вказаної справи.

Представник позивача - ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2013 року було стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_4 на користь ПАТ „Златобанк" 11 173 060 грн. 11 коп. заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2014 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2013 року було залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 29.04.2015 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4.02.2013 року та Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2014 року були залишені без змін (т.3, а.с.6-9).

01.07.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанською А.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 38616829 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Златобанк» 11 173 060 грн. 11 коп. заборгованості за кредитним договором та судових витрат (т.3, а.с.26-27).

12.02.2015 року був укладений договір відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами забезпечення між ПАТ „Златобанк" та ОСОБА_1, за яким Первісний кредитор ПАТ „Златобанк" відступив Новому кредитору ОСОБА_1 за плату право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ „Златобанк" та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (т.3, а.с.31- 36).

13.02.2015 року, тобто наступного дня після укладення вищевказаного договору в ПАТ „Златобанк" була введена тимчасова адміністрація.

27.04.2015 року Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб направила ОСОБА_1 повідомлення про нікчемність договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами від 12.02.2015 року. Вказані вище обставини не заперечувались сторонами по справі.

Однак ОСОБА_1 оскаржив зазначене повідомлення у встановленому законом порядку і Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року було визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „Златобанк" про віднесення до нікчемного договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами від 12.02.2015 року та про вжиття заходів щодо повернення коштів, переданих за "нікчемним правочином, а також визнано протиправними дії уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „Златобанк" про направлення ОСОБА_1 повідомлення про нікчемність договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами від 12.02.2015 року та про вжиття заходів щодо повернення коштів, переданих за нікчемним правочином (т.3, а.с.164-166).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 року Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року була залишена без змін (т.3, а.с.167-169). Таким чином, Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року вступила в законну силу.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції взяв до уваги те, що 12.02.2015 року був укладений договір відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами забезпечення між ПАТ „Златобанк" та ОСОБА_1, за яким Первісний кредитор ПАТ „Златобанк" відступив Новому кредитору ОСОБА_1 за плату право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ „Златобанк" та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 і на день розгляду справи відсутні будь-які процесуальні документи щодо скасування зазначеного правочину, визнання його недійсним, а щодо його нікчемності вступила в законну силу постанова суду, яка є обов'язковою для виконання, а тому в даному виконавчому провадженні необхідно здійснити заміну сторони, а саме: стягувача ПАТ „Златобанк" на ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів і постановив законну і обґрунтовану ухвалу.

Згідно з ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивченням матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що жодного належного доказу та обґрунтування щодо незаконності ухвали суду першої інстанції апелянтом надано не було.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про наявність підстав, передбачених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність правочину про передачу прав вимоги ОСОБА_1, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, на день розгляду справи відсутні будь-які процесуальні документи щодо скасування зазначеного правочину, визнання його недійсним, а щодо його нікчемності вступила в законну силу постанова адміністративного суду, яка є обов'язковою для виконання.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції незаконно не зупинив провадження по справі до завершення розгляду касаційної скарги Вищим адміністративним судом України на судові рішення попередніх інстанцій про визнання протиправним та скасування рішення про нікчемність Договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договором забезпечення від 12.02.2015р., оскільки неможливу вирішити дану справу до остаточного вирішення вказаної справи, виходячи з наступного.

Так, як вже вказувалося Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року було визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „Златобанк" про віднесення до нікчемного договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами від 12.02.2015 року та про вжиття заходів щодо повернення коштів, переданих за "нікчемним правочином, а також визнано протиправними дії уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „Златобанк" про направлення ОСОБА_1 повідомлення про нікчемність договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами від 12.02.2015 року та про вжиття заходів щодо повернення коштів, переданих за нікчемним правочином.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 року Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року була залишена без змін.

Тобто, на час розгляду справи, рішення адміністративного суду про скасування рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „Златобанк" про віднесення до нікчемного договору відступлення права вимоги та відступлення прав за договорами від 12.02.2015 року, вступило в законну силу.

Даних про те, що відкриваючи касаційне провадження Вищий адміністративний суд України зупинив виконання судових рішень попередніх інстанцій до розгляду касаційної скарги, апелянтом надано не було як суду першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана обставина не є перешкодою для розгляду цієї справи.

Враховуючи викладене, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року колегія суддів вважає такою, що постановлена з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ст. 307, ст.ст. 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді