Номер провадження: 22-ц/785/2316/16
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року м. Одеса

Колегія судів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2015року, -

встановила:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 6 травня 2009 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого передав йому у власність 6500 доларів США, що відповідає станом на 21.09.2009 р. 52 042,25 грн.

Вказану суму грошей відповідач зобов'язалася повернути в строк до 1 серпня 2009 року, що підтверджується розпискою, виданою ним на його ім'я 6 травня 2009 року.

До теперішнього часу суму боргу відповідач не повернув і від виконання договірних зобов'язань ухилявся. У зв'язку з цим просив стягнути з останньої суму боргу за договором позики у розмірі 52 042,25 грн..

Та просив також відшкодувати і моральну шкоду в сумі 1700 грн., заподіяну йому в результаті неправомірних дій відповідачем, які сприяли погіршенню здоров'ю, а саме тривалого морального стресу. Також просив стягнути грошові кошти витрачені на правову допомогу у розмірі 200 грн., судові витрати у сумі 660 грн., а також стягнути пеню в розмірі 222,56 грн.

Відповідач позов не визнав і пояснив, що він гроші у позивача в сумі 6500 доларів США не отримував, тому в позові слід відмовити.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2015року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики 52 042,25 грн., в рахунок компенсації моральної шкоди - 1700 грн., правова допомога - 200 грн. і судові витрати 660 грн., а всього 54 402,25 грн. в решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 6 травня 2009 року сторони уклали договір позики, в якому йдеться про те, що відповідач позичив у ОСОБА_3 гроші в сумі 6500 доларів США. (а.с. 7, 38).

Відповідно до тексту розписки відповідач зобов'язувався повернути гроші в сумі 6500 доларів США до 1 серпня 2009 року. Оскільки зазначене відповідачем не виконано позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)

передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник - зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦПК України).

Оскільки зобов'язання за договором позики відповідачка не виконала в повному обсязі, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказана позивачкою сума боргу підлягає стягненню з відповідачки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги заперечення відповідача, що він не брав у позивача у борг, оскільки в розписці, виданій ним особисто, зазначається, ці гроші він позичив у ОСОБА_3 з обов'язковим їх поверненням до 1 серпня 2009 року.

У зв'язку з наведеним суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами відбувся договір позики, оскільки позивачем фактично були передані відповідачеві на визначений строк у власність 6500 доларів США.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взяті до уваги пояснення відповідача та його представника, що укладення договору позики мало місце під впливом з боку працівників міліції обману та насильства, оскільки відповідач не надав жодного належного обґрунтування з приводу звернення його до прокуратури на неправомірні дії працівника міліції.

Колегія суддів також не бере до уваги посилання зазначені в апеляційній скарзі стосовно того, що відповідачка гроші не отримувала, а розписку написала під тиском на неї з боку позивачки, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами справи та зазначеним вище.

Крім того будь-яких даних про те, що відповідачка зверталася до правоохоронних органів з приводу незаконних дій позивачки, або інші докази на підтвердження обставин зазначених в апеляційній скарзі в матеріалах справи не має.

Між тим суд першої інстанції також задовольнив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Договірними зобов'язаннями, що виникли між сторонами, можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, а норми ст. 1167 ЦК України, як і норми ст. 1166 ЦК України, підлягають застосуванню тільки до не договірних зобов'язань.

При таких даних колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки колегія суддів відмовила в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду, то вважає необхідним зменшити стягнення судових витрат на 120 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково. Рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2015року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2015року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судових витрат змінити

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 540 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий : В.А. Станкевич

Судді О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков