233 № 233/6386/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування договору купівлі-продажу квартири, стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом та уточнивши заявлені позовні вимоги в заявах від 24.12.2015 року (а.с.13), від 04.01.2016 року (а.с.20), ОСОБА_2 просить: скасувати Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 листопада 2013 року; стягнути з відповідача ОСОБА_3 борг за квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 28500,00 грн., посилаючись на те, що 19 серпня 2013 року він та чоловік відповідача склали письмовий договір про умови купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. 21 листопада 2013 року було здійснено нотаріальне оформлення купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. 21 листопада 2013 року на договорі від 19.08.2013 року відповідач ОСОБА_3 зробила запис, що віддала 7500,00 грн., залишок боргу за квартиру 28500,00 грн. Квартира продавалась ним у розстрочку на три роки з 01.07.2013 року по 10.06.2016 року за 36000,00 грн. по 1000,00 грн. щомісячно. Він також написав, що прийняв 7500,00 грн. на договорі від 19.08.2013 року. На залишок боргу в 28500,00 грн. відповідач написала розписку 21.11.2013 року. Проте, кошти за квартиру у розмірі 28500,00 грн. відповідач не віддала.

Позивач ОСОБА_2, явка якого у судове засідання була визнана обовязковою, в судове засідання не зявився, надавши суду письмові пояснення, в яких просив справу розглянути у його відсутність, а також зазначив, що відповідач ОСОБА_3 погодилась купити квартиру за 36000,00 грн. в розстрочку на три роки, та сплачувати 1000,00 грн. щомісячно. З липня по жовтень 2013 року ОСОБА_3 переказала на його картковий рахунок № ,00 грн. (згідно договору від 19.08.2013 року). 21 листопада 2013 року ОСОБА_3, в присутності нотаріуса ОСОБА_4, віддала йому ще 3500,00 грн. Таким чином відповідач сплатила йому 7500,00 грн. і їй залишилося сплатити ще 28500,00 грн., про що вона 21.11.2013 року власноруч зробила запис на договорі від 19 серпня 2013 року, а він розписався, що отримав 7500,00 грн. На залишок боргу в 28500,00 грн. ОСОБА_3 21 листопада 2013 року власноруч написала розписку, в якій вказано, що вона зобовязується виплатити 28500,00 грн. до 2016 року. (а.с.76).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.78), а також письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_2, в яких зазначила, що з позовними вимогами ОСОБА_2 вона не погоджується в повному обсязі, оскільки раніше вже ОСОБА_2 звертався до неї з позовом про стягнення боргу та рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 вересня 2015 року № 233/616/15-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено. При розгляді цивільної справи № 233/616/15-ц суд дав правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_2 та доказам, наданим сторонами справи, дослідив розписку від 21 листопада 2013 року, яка була складена нею, та договір купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2013 року, який був посвідчений нотаріусом ОСОБА_4, та визначив, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 є правомірним (а.с.43-44).

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі, пояснивши, що умови договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 визначені у письмовому договорі між сторонами, який був посвідчений нотаріально. За цим договором продаж квартири вчинено за 25798,00 грн., які сплачені відповідачем в повній сумі представника продавця, тобто позивачу ОСОБА_2 Таких умов купівлі-продажу, як вчинення продажу квартири за 36000,00 грн. та сплати її вартості продавцю у розстрочку даний договір не містить. Крім того, діючим законодавством України не передбачено такого способу захисту порушеного права як «скасування договору», а тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 21 листопада 2013 року між ОСОБА_5, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_2, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5. Договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського МНО ОСОБА_4 за реєстровим №1369 (а.с.58).

Право приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_6 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 листопада 2013 року, номер запису про право власності 3483090 (а.с.59).

За умовами зазначеного договору ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_6 за ціною 25798,00 грн. які сплачені покупцем у повній сумі представнику продавця (п. 3 договору). В договорі також зазначено, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; договір не вчинено під впливом тяжких для продавця обставин і вкрай невигідних для нього умовах; договір не є результатом зловмисної домовленості сторін за договором; ціна продажу відповідає їх дійсним намірам (п. 10 договору); вимоги законодавства щодо змісту, значення і правових наслідків правочину, що укладається сторонами, та про правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, нотаріусом розяснено (п. 11 договору). Витрати, повязані з оформленням цього договору сплачує продавець (п. 15 договору). Правові наслідки, повязані з умисним заниженням дійсної суми договору, ст. 212 Кримінального кодексу України, ст.ст. 57,59,60-70 СК України, ст.ст.215-220,225,228-236,334 ЦК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, а також положення Податкового кодексу щодо оподаткування операцій з продажу обєктів нерухомого майна сторонам розяснено (п.17 договору). Сторони засвідчили, що ознайомлені з текстом цього договору до його підписання (п.20 договору).

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування договору купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦПК України суд розглядає цивільну справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, правові наслідки недодержання сторонами при вчинення правочину вимог закону регламентовані параграфом 2 Глави 16 ЦК України; укладення, зміна і розірвання договору регламентовані главою 53 ЦК України, загальні положення про купівлі-продажу регламентовані параграфом 1 глави 54 ЦК України.

Зазначеними вище нормами ЦК України не передбачено такого способу захисту порушеного права як скасування договору купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 15 квітня 2016 року була визнана обовязковою явка позивача ОСОБА_2 у судове засідання для надання пояснень щодо обраного ним способу захисту порушеного права (а.с.63). Проте, позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог та просив справу розглянути у його відсутність (а.с.76).

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині скасування договору купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року слід відмовити.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_6 боргу за квартиру у розмірі 28500,00 грн., суд дійшов таких висновків.

За вимогами ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

В статті 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Тож, виходячи з принципу презумпції правомірності правочину, закріпленого у ст. 204 ЦК України, змісту договору купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року, суд вважає, що доводи позивача про те, що продаж нерухомості був вчинений за 36000,00 грн., договір купівлі-продажу був укладений з оплатою нерухомості з розстроченням платежу, та про те, що ним не отримано грошові кошти за продаж квартири є безпідставними та спростовуються нотаріально посвідченим Договором, у відповідності до п.3 якого продаж квартири вчинено за ціною 25798,00 грн., які сплачені покупцем у повній сумі представнику продавця (а.с.58)

При цьому, суд не приймає до уваги розписки від 19.08.2013 року, від 21.11.2013 року (а.с.14-15), за якими за твердженням позивача, відповідач заборгувала йому за квартиру 28500,00 грн., оскільки за ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В даному випадку, умови договору купівлі-продажу підтверджуються нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року та не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, зокрема, вищезазначеними розписками.

Тож, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_3 боргу за квартиру у розмірі 28500,00 грн. слід відмовити.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування договору купівлі-продажу, стягнення суми боргу слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування договору купівлі-продажу квартири, стягнення суми боргу відмовити у повному обсязі.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 24 травня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В.Каліуш