Дата документу 23.11.2016
Справа № 320/6095/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі Черемісіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим будинком № 102 по вул. Пушкіна в м. Мелітополі Запорізької області, також просить зняти відповідача з реєстрації, вказуючи, що він є одноосібним власником зазначеного житлового будинку. За даною адресою з 12.05.2005 року зареєстрований його син відповідач по справі. В травні 2014 року ОСОБА_2 виїхав на заробітки і до теперішнього часу не повертався. Тому позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах. Проти ухвалення заочного рішення у справі, у випадку неявки відповідача в судове засідання, не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд судового засідання у його відсутність, визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами.

Позивачу належить на праві приватної власності житловий будинок № 102 по вул. Пушкіна в м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2016 року, договору дарування від 12.02.1991 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.1992 року. /а.с. 4-7/.

Як вбачається з позову, відповідач - ОСОБА_2 є сином позивача.

Судом встановлено, що відповідно до повідомлення відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 30.09.2016 року № 2642 відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. /а.с. 17/.

Однак, відповідач з 05.05.2014 року за вказаною адресою не проживає, про що свідчить довідка голови квартального комітету № 56 Мелітопольської міськради народних депутатів від 08.09.2016 року. /а.с. 8/.

В силу того, що відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку, але в ньому не проживає вже понад два роки, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Оскільки відповідач є сином позивача, мешкав разом з ним як член сім»ї, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Оскільки, як було встановлено судом, житловий будинок перебуває у приватній власності ОСОБА_1, відповідач, який проживав у будинку як член сім»ї позивача, на теперішній час не мешкає у житловому будинку № 102 по вул. Пушкіна в м. Мелітополі Запорізької області без поважних причин понад два роки, інше не встановлено домовленістю між ними, тому на підставі статті 405 ЦК України, відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Пушкіна, буд. № 102 залишається зареєстрованим ОСОБА_2, що перешкоджає власнику квартири ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

А, отже, вимоги позивача в частині зняття з реєстрації в житловому будинку ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 209, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком № 102 по вул. Пушкіна в м. Мелітополі Запорізької області.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова