АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1948/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М., Бородійчука В. Г.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу СТОВ "Красенівське" на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини , -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач обгрунтовув тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, який постійно проживав в с.Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області.

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,13 га., що знаходяться в адмінмежах Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області.

ОСОБА_7 був його двоюрідним братом і позивач за власний рахунок похоронив його, а також прийняв його спадщину шляхом отримання речей домашнього вжитку та обіходу померлого, але не може оформити свої спадкові права, оскільки на той час не входив до кола спадкоємців за законом, та не подавав заяви до нотаріальної контори, так як вважав, що прийняв спадщину та зможе її оформити.

А тому, мотивуючи позов тим, що порушуються його права як спадкоємця через неможливість нотаріального посвідчення права власності, позивач просив визначити йому додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року позов задоволено повністю та визначено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителю с.Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, в Чорнобаївську державну нотаріальну контору протягом трьох місяців з дня вступу рішення в законну силу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, СТОВ "Красенівське" подано апеляційну скаргу на дане рішення, в якій апелянт просить скасувати рішення , так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

За положеннями ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, та на не повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважної причини, а тому позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

З матеріалів справи колегією суддів установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, який постійно проживав в с. Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області ( а. с.13 ).

Звертаючись до суду із даним позовом позивач посилався на той факт, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, шляхом отримання речей домашнього вжитку та обіходу померлого, але не може оформити свої спадкові права, оскільки на час смерті спадкодавця не входив до кола спадкоємців за законом, та не подавав заяви до нотаріальної контори після набрання чинності новим ЦК України від 16 січня 2003 року, так як вважав, що прийняв спадщину та зможе її оформити.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на викладення вимог позивача та задовольнив позовні вимоги на підставі ч.3 ст.1272 ЦК України, відповідно до якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Відповідно до ст.292 ЦПК України та п. 1. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Так, ухвалюючи рішення про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції не перевірив належним чином порушення права інших осіб, а саме СТОВ "Красенівське".

Районним судом не було враховано тієї обставини, що 20.10.1996 року ОСОБА_8 залишила заповіт, який був зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій будинку для престарілих (ветеранів) села Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області та посвідчений директором зазначеного будинку для престарілих Остроушко Н.В., в реєстрі під № 5 від 20.10.1996 року, згідно якого на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно складалося, і на що вона матиме право на день смерті заповіла Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Красенівське» с. Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області ( а. с. 46).

Також, за матеріалами справи колегією суддів установлено, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31.03.2014 року позов СТОВ «Красенівське» було задоволено повністю, визначено СТОВ «Красенівське» додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, в Чорнобаївську державну нотаріальну контору протягом трьох місяців з дня вступу рішення в законну силу ( а. с. 42 ).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09.06.2016 року апеляційна скарга ОСОБА_6 на дане рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області була відхилена, а рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31.03.2014 року залишене без змін ( а. с. 43).

Таким чином, враховуючи рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31.03.2014 року, яке набрало законної сили, та за змістом ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1966 року, СТОВ «Красенівське» за обставинами справи є таким, що прийняло спадщину після смерті ОСОБА_8, оскільки воно подало до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Крім того СТОВ «Красенівське» є таким, що фактично вступило в управління та володіння спадковим майном померлої ОСОБА_8, а саме земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,13 га., що розташована в адміністративних межах Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 22.07.2003 року, оскільки починаючи з 1996 року і по даний час здійснює її обробіток.

Згідно ст. 534 ЦК Української РСР в редакції 1966 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одні або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

У відповідності до положень ст. 524 ЦК Української РСР в редакції 1966 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до положень ст. 541 ЦК Української РСР в редакції 1966 року заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

При цьому п. 1 ч. 1 ст. 542 ЦК Української РСР в редакції 1966 року передбачено, що до нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах, санаторіях або проживають у будинках для престарілих та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частині або черговими лікарями цих лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв, а також директорами і головними лікарями зазначених будинків для престарілих та інвалідів.

З приписів положень ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР від 23.11.1966 року вбачається, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Крім того, позивач ОСОБА_6 не є особою, право на спадкування у якої може виникнути після смерті ОСОБА_7

Так, відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодекс України від 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності 01.01.2004 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються до спадщини, як відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цій Кодексом.

В даному випадку ОСОБА_6, претендуючи на земельну ділянку, посилався на довідку виконавчого комітет Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 35 від 05.01.2016 року, яка вказує на ту обставину, що ОСОБА_6 фактично вступив у володіння і управління спадковим майном померлого ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом 6 місяців з дня смерті шляхом отримання у власність речей домашнього вжитку і обіходу належних померлому.

При цьому, згідно довідки виконавчого комітету Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 491 від 21.12.2015 року - ОСОБА_7 вступив у фактичне володіння і управління спадковим майном ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом 6 місяців з дня смерті шляхом отримання у власність речей домашнього вжитку і обіходу належних померлій.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, в редакції 23.11.1966 року (дії, що свідчать про прийняття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, який він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, за обставинами справи ОСОБА_6 є таким, що прийняв спадщину померлого ОСОБА_7, враховуючи доводи позивача та довідки виконавчого комітету Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області.

Згідно роз'яснень наведених в абз. 16 ч. 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 віх 16.05.2013 року, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Таким чином, враховуючи обставини справи, а також те, що ОСОБА_6 прийняв спадщину померлого ОСОБА_7 до набрання чинності Цивільний кодексом України від 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності 01.01.2004 року, але за нормами ст. ст. 529 - 532 України в редакції 1966 року не входив до кола спадкоємців, то, відповідно до виниклих правовідносин не можуть бути застосовані норми ЦК України від 16 січня 2003 року № 435-IV, а як наслідок йому не може бути визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

Проте, районний суд при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог, послався на вимоги положень п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, відповідно до яких, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦК України, в редакції 2003 року, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, в редакції 2003 року, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи ту обставину, із 2004 року і по час ухвалення спірного рішення пройшов час більше 12 (дванадцяти) років, при цьому позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску звернення до нотаріуса та протязі всього цього часу, а отже у суду першої інстанції не було підстав для задоволення зазначеного позову.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково визначив позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки позивачем не приведено поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Проте, районним судом не було визначено коло належних відповідачів по справі, яким є апелянт СТОВ «Красенівське», і яке має право на спадкування за зааповітом після смерті ОСОБА_8, а позивачем при цьому було приховано наявність іншого спадкоємця.

Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в листі від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Однак, судом першої інстанції не враховано дану позицію, а також роз'яснення, які містяться у п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7, і відповідно до яких особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом, а суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування уз ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 до Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 309 , 313 , 314, 316 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу СТОВ "Красенівське" - задовольнити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :