АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/376/16 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - представника апелянта -ОСОБА_1;

представника кооперативу - Лебонтова С.В.;

представника ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Престижбуд" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 січня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Престижбуд" до ОСОБА_3, обслуговуючого кооперативу "Парк - Престиж" про визнання недійсним договору, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ТзОВ "Компанія Престижбуд" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, обслуговуючого кооперативу "Парк-Престиж" про визнання недійсним з моменту укладення договору №14 укладеного 17.07.2013 року між позивачем та відповідачами про фінансування будівництва квартири у багатоквартирному житловому будинку.

В обґрунтування своїх вимог посилаюся на те, що 01.07.2013 року між позивачем та відповідачем ОК "Парк-Престиж" було укладено договір №3, у відповідності до якого позивач за рахунок внесків членів ОК "Парк-Престиж" здійснює будівництво житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1. 17.07.2013 року відповідач ОСОБА_3 була прийнята до складу членів ОК "Парк-Престиж", при цьому рішенням правління кооперативу було ухвалено виділити ОСОБА_3 для формування пайових внесків квартиру АДРЕСА_1. А також, 17.07.2013 року між сторонами по справі було укладено оспорюваний договір, згідно якого ОК "Парк-Престиж" за рахунок пайових внесків ОСОБА_3 зобов'язався здійснювати фінансування будівництва квартири АДРЕСА_1, а позивач зобов'язався забезпечити спорудження вказаного майна та передати його у власність ОСОБА_3 Позивач вважає, що даний договір слід визнати недійсним з моменту укладення, так як взаємовідносини між ОК "Парк-Престиж" і ОСОБА_3 щодо порядку набуття права власності на квартиру є кооперативними і регулюються Законом України "Про кооперацію", Статутом і положеннями відповідного кооперативу, в той час як взаємовідносини між ОК "Парк-Престиж" і позивачем є господарськими і регламентуються Договором, ЦК і ГК України. За договором від 01.07.2013 року позивач зобов'язаний передати об'єкт будівництва на користь ОК "Парк-Престиж", в той час як за договором від 17.07.2013 року позивач зобов'язаний передати об'єкт будівництва пайовику. За змістом істотних умов, на думку позивача, спірний договір є інвестиційним, адже передбачає залучення коштів фізичної особи для створення майна (житла). Спірний договір суперечить положенням статей 19, 19-1 Закону України "Про кооперацію" та ч.3 ст.4 Закону України "Про інвестиційну діяльність". А тому, на підставі ч.1 ст. 203, ч.1 ст.215 ЦК України, просить спірний договір визнати недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 січня 2016 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Престижбуд" до ОСОБА_3, обслуговуючого кооперативу "Парк - Престиж" про визнання недійсним договору - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТзОВ "Компанія Престижбуд" просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального права.

У судовому засіданні представник ТзОВ "Компанія Престижбуд" - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник обслуговуючого кооперативу "Парк - Престиж" - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, вважаючи рішення суду не законним та не обґрунтованим.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 01.07.2013 року між позивачем (забудовником) та відповідачем ОК "Парк-Престиж" (кооперативом) укладено договір №3, згідно п.1.1. якого, кооператив за рахунок пайових внесків членів кооперативу здійснює фінансування будівництва житлового багатоквартирного будинку у АДРЕСА_1 для членів кооперативу, а забудовник зобов'язується забезпечити спорудження об'єкту будівництва та передати останній замовнику у власність.

Рішенням правління ОК "Парк Престиж" №1707/1 від 17.07.2013 року прийнято ОСОБА_3 в члени даного кооперативу (п.1 рішення). Цим же рішенням виділено ОСОБА_3 для формування паєнагромаджень двокімнатну квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 та встановлено графік сплати внесків з 23.07.2013р. по 15.07.2015р. на загальну суму 383 580,00 грн. (п.2.3 рішення).

У той же день 17.07.2013 р. між ТзОВ "Компанія Престижбуд" (Забудовник), ОК "Парк Престиж" (Кооператив) та ОСОБА_3 (Пайовик) укладено договір №14, предметом якого є те, що Кооператив за рахунок пайових внесків Пайовика здійснює фінансування будівництва квартири АДРЕСА_1 (Об'єкт будівництва), а Забудовник зобов'язується забезпечити спорудження об'єкту будівництва та передати останній Пайовику у власність (п.1.1. Договору). Цим же рішенням підтверджено рішення правління ОК "Парк Престиж" про вступ ОСОБА_3 в члени кооперативу та планову вартість спірної квартири в сумі 383580 грн. і графік здійснення перерахунку коштів.

Згідно до п.1.2. договору Пайовик отримує право власності на Об'єкт будівництва лише за умови виконання своїх зобов'язань у повному обсязі.

Об'єкт будівництва оформляється у власність Пайовика відповідним рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради на підставі спільної заяви Забудовника та Кооперативу (п.5.1. Договору).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено квитанціями, що ОСОБА_3 сплатила на користь ОК "Парк Престиж" 22.07.2013р. - 57000,00 грн., 15.10.2013р.- 40000,00 грн., 14.11.2013р. - 20001.00 грн., 03.01.2014р. - 20001,00 грн., 28.02.2014р. - 10001,00 грн., 01.04.2014р. - 30000.00 грн., 23.04.2014р. - 25000,00 грн., 12.05.2014р. - 20001,00 грн., 30.09.2014р. - 25000.00 грн., 10.10.2014р. - 5000,00 грн., 31.10.2014р.-20000,00 грн., 03.12.2014р. - 23000,00 грн., 23.12.2014р.- 59000.00 грн., 26.12.2014р. - 18000.00 грн., 31.12.2014р. - 32000.00 грн., 14.01.2015р. - 19860,00 грн., а всього 423 864.00 грн., тобто на 40284 грн. більше від планової вартості квартири, що сторонами не заперечується.

Доказів щодо внесення змін у рішення правління ОК"Парк Престиж" № 1707/1 від 17.07.2013 р. та договір №14 від 17.07.2013 р. щодо вартості спірної квартири позивачем та представником кооперативу не надано, а судом не здобуто.

Листом №14/5 від 25.02.2015р. ОК "Парк Престиж" повідомив ОСОБА_3 про те, що згідно рішення правління ОК "Парк Престиж" її виключено із членів Кооперативу на підставі Статуту ОК "Парк Престиж" за несплату пайових внесків у встановлені строки та розміри. Також роз'яснено, що згідно із Статутом, у разі вибуття члена Кооперативу з Кооперативу до набуття права власності на квартиру, відповідна особа втрачає право на квартиру в будинку Кооперативу, а повернення суми паєнагромадження у розмірі 423 864.00 грн. проводиться після внесення відповідної суми коштів новоприйнятим членом Кооперативу.

Листом №27/02/1 від 27.02.2015р. ТзОВ "Компанія Престижбуд" інформувала ОСОБА_3 про розірвання договору №14 від 17.07.2013р. у зв'язку із несплатою пені у розмірі 42 386,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Позивач посилається на те, що оспорюваний правочин суперечить положенням ст.ст.19, 19-1 Закону України "Про кооперацію" та ч.3 ст.4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", зокрема, тому що сторони уклали спірний договір на основі поєднання різних за змістом та характером правовідносин (інвестиційних, господарських та кооперативних).

Відповідно до ст.19 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент укладення договору), для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами: кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій: грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Згідно ст.19-1 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент укладення договору), член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного. житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Положення цієї статті не застосовуються до об'єктів права власності кооперативів, діяльність яких регулюється спеціальними законами.

Тобто, вищевказаними нормами встановлено принцип, що до викупу членом житлового кооперативу квартири, власником її є кооператив, після викупу квартири її власником є член кооперативу (пайовик), що у повній мірі відповідає положенню оспорюваного договору (остання фраза п.1.1., а також п. 1.2. Договору).

Щодо невідповідності оспорюваного договору ч.3 ст.4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" , то у 2005 році Закон України "Про інвестиційну діяльність" був доповнений нормою, згідно з якою об'єкти житлового будівництва не могли бути об'єктами інвестиційної діяльності, а інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів могло здійснюватися лише через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, а також за допомоги випуску безвідсоткових (цільових) облігацій. Інші способи залучення коштів у житлове будівництво були заборонені законом.

Законом №2367-VI від 29.06.2010 року ч.3 ст.4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" була викладена в новій редакції і станом на момент укладення оспорюваного правочину вона виглядала так: "Інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних і юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися лиши через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передання об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються лише законами".

Тобто, інші способи фінансування будівництва вже прямо не заборонені законом, але і спеціальних законів, що регулюють такі правовідносини законодавець не ухвалив.

Проте, у зв'язку із відсутністю прямої заборони, встановленої законом, на фінансування кооперативом будівництва житлового будинку за рахунок пайових внесків членів кооперативу, оспорюваний договір не може бути визнаний недійсним з підстав, викладених у позові.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (п.3 ч.1 ст.3 ЦК України).

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що сторони оспорюваного правочину за взаємною згодою уклали цей правочин, домовившись щодо усіх його істотних умов, а ОСОБА_3 виконала свої зобов'язання щодо сплати пайових внесків.

Поєднання в оспорюваному договорі різних за змістом та характером правовідносин не є підставою для визнання правочину недійсним, такою підставою, зокрема, є лише пряма суперечність положенню акта цивільного законодавства.

В апеляційній інстанції представники товариства та кооперативу пояснили, що ОСОБА_3 за неналежне виконання умов договору по неповній сплаті вартості квартири була виключена із членів кооперативу і даний спір зараз перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову, оскільки договір №14 від 17.07.2013 р. передбачає залучення коштів фізичної особи для фінансування спільного будівництва через інститут спільного інвестування - кооперативу, який виступає замовником будівництва та фінансує його із свого рахунку у відповідності до умов договору № 3 від 01.07.2013 р. ОСОБА_3 зобов'язання по договору щодо внесення коштів вартості квартири виконала в повному обсязі, внісши їх на рахунок кооперативу, який же передав їх позивачу для будівництва спірної квартири. Таким чином, товариством не доведено та не підтверджено факт порушення ОСОБА_3 при укладенні спірного договору умов ст. 203 ч.1 ЦКУ та суперечностей між ст.19-1 ЗУ "Про кооперацію" та ст.4 ЗУ "Про інвестиційну діяльність", тому підстав для визнання даного договору не має.

Доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Престижбуд" - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк