Номер провадження: 22-ц/785/4984/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 року,

встановила:

09.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив суд зобовязати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів і зняття з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1, посилаючись на те, що йому на праві власності за договором купівлі-продажу від 13.06.2014 року належить вищевказана квартира, в якій безпідставно мешкають відповідачі, що створює позивачу перешкоди у користуванні власністю.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_4 усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою № 75 у будинку № 46 по вулиці Ак. Філатова у м. Одесі. Вирішено виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири за адресою: АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення. Встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для Малиновського районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. Вирішено витання судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.04.2015 року відмовлено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у задоволені заяви про перегляд заочного рішення суду.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення помилково застосовано норми ст. 116 ЖК України, визначивши відповідачів такими, які самоправно зайняли житлове приміщення, оскільки вони зареєстровані у спірній квартирі в установленому порядку та правомірність їх проживання підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.09.2013 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.09.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 08.09.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 08.09.2015 року, суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову, не встановив фактичні обставини, не навів мотивів відхилення доводів відповідача, не визначився з тим, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності обставин, зазначених у позові про те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні його власністю, проживаючи у його власній квартирі та будучи зареєстрованими у ній. При цьому послався на положення ст. 116 ЖК України та положення ст. ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами попередній інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності за договором купівлі-продажу від 13 червня 2014 року належить квартира АДРЕСА_3. У спірній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обовязок доказування своїх доводів і заперечень.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Право на користування жилим приміщенням членів сім'ї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обов'язки членів сім'ї власника будинку регулюються ст. ст. 156, 157 ЖК УРСР, а права і обов'язки наймачів - ст. ст. 158 - 170 ЖК УРСР, а також гл. 59 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-158цс14 від 05.11.2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Обґрунтовуючи заперечення проти апеляційної скарги, позивач посилався на те, що він на законних підставах набув право власності на спірне житлове приміщення, у якому зареєстровані відповідачі, та з припиненням права власності особи, продавця квартири, втрачається право власності у членів його сім'ї.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки ОСОБА_5, відчужуючи спірну квартиру, втратив право проживання в ній, то і відповідачі, втратили таке право.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи та дійшовши правильно висновку про необхідність виселення відповідачів, районний суд помилково посилався на ст. 116 ЖК України, тоді як необхідно було застосовувати ст.ст. 156,157 ЖК України.

У звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування задоволення позову, а саме застосувати до спірних правовідносин ст.ст. 156,157 ЖК України.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 року- змінити, змінивши обґрунтування задоволення позову .

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржену у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

ОСОБА_6