АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5843/16 Справа № 174/251/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія»

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія», третя особа первинна профспілка «Свободу Праці» Державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ДП «Обєднана гірничо-хімічна компанія» (далі ДП «ОГХК») про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що 06 квітня 2016 року її незаконно звільнено із філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» (далі філія «ВГМК») ДП «ОГХК» з посади техніка І категорії відділу головного енергетика збагачувального виробництва на підставі наказу № 18 від 18 січня 2016 року про скорочення чисельності та штату працівників.

Відповідач порушив порядок звільнення, оскільки не звернувся до виконкому профспілки, членом якої вона є для отримання попередньої згоди на звільнення, хоча про її членство у ПП «СП» ДП «ОГХК» повідомлений. Відповідач порушив положення колективного договору, відповідачем не проводились вищевказані заходи з метою запобігання скороченню чисельності та штату працівників, не проводились попередні консультації із ПП «СП» ДП «ОГХК» щодо помякшення несприятливих наслідків цього скорочення. Тобто порушено порядок скорочення. Позивачу пропонувались не всі вакансії, наявні на підприємстві, зокрема, інженера-проектувальника 2 категорії проектного відділу, яка була вакантною до 17 лютого 2016 року. Тобто відповідач не вжив необхідних заходів для працевлаштування позивачки за його згодою. В процесі скорочення чисельності та штату працівників не здійснювалось порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивача з іншими працівниками, що займають аналогічні посади на комбінаті. Не визначено та не враховано переважне право на залишення на роботі.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила поновити її на посаді техніка І категорії відділу головного енергетика збагачувального виробництва у філії «ВГМК» ДП «ОГХК». Збільшивши в процесі судового розгляду позовні вимоги, позивач просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 896,64 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді техніка першої категорії відділу головного енергетика збагачувального виробництва у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «Обєднана гірничо-хімічна компанія» з 07 квітня 2016 року.

Стягнуто із ДП «Обєднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 896 грн. 64 коп. без урахування податку на доходи та обовязкові збори.

Стягнуто із ДП «Обєднана гірничо-хімічна компанія» на користь держави Україна судові витрати в сумі 1 102 грн. 40 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі допущено підлягає негайному виконанню.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення із ДП «Обєднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 3 653 грн. 10 коп. в межах платежу за один місяць без урахування податку на доходи та обовязкові збори.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що 09 жовтня 2014 року позивач прийнята в порядку переведення із філії «ВГМК» ПрАТ «ОСОБА_3» у збагачувальне виробництво техніком першої категорії відділу головного енергетика.

Згідно копії заяви, позивач просила прийняти її до членів ПП «СП» ДП «ОГХК» 15 січня 2016 року. З цього питання цього ж дня видано наказ від 15 січня 2016 року про прийняття у профспілку за підписом керівника ПП «СП» ДП «ОГХК» за № К/150116-1, який також внесено до книги наказів, копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2.1.1., 2.1.2. статуту ПП «СП» ДП «ОГХК» підставою для вступу до профспілки є заява, у час між зборами профспілки прийом до профспілки здійснюється керівником профспілки.

24 грудня 2015 року директор філії «ВГМК» ДП «ОГХК» звернувся до голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації профспілки металургів та гірників України «ВГМК» з метою надання інформації щодо передбачуваного скорочення штату та чисельності працівників. До звернення додано перелік посад і професій та кількість штатних одиниць управління комбінату, які підлягають скороченню після 01 квітня 2016 року на 4 арк. в 1 прим. У вказаному переліку міститься посада, яку займала позивачка.

Згідно наказу № 18 від 18 січня 2016 року філії «ВГМК» ДП «ОГХК» про внесення змін до штатного розпису посад службовців, розстановки чисельності робітників та скорочення штату і чисельності працівників підрозділів філії, з 01 квітня 2016 року заплановано виключення посад згідно додатку, зокрема, посади позивачки. ОСОБА_2 ознайомлена з цим наказом 20 січня 2016 року.

Згідно наказу по філії «ВГМК» ДП «ОГХК» № 21 від 20 січня 2016 року створено робочу групу з метою дотримання вимог законодавства при вивільненні працівників у звязку із скороченням чисельності або штату.

Листом від 21 січня 2016 року за вих. № 1 директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» повідомлено про те, що на підприємстві створено ПП «СП» ДП «ОГХК».

Встановлено, що профспілка легалізована належним чином. Вказаний лист філією «ВГМК» ДП «ОГХК» отримано, що представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалось. Утворення, функціонування ПП «СП» ДП «ОГХК», правомочність вирішення питань про надання чи ненадання згоди на звільнення працівників, які є членами профспілки особами, які беруть участь у справі, визнається.

25 січня 2016 року позивач була попереджена про наступне вивільнення (№ 351 від 25 січня 2016 року), одночасно їй запропоновано сімнадцять вакантних посад, деякі з них спеціально призначені для заміщення особами, які мають інвалідність. З попередженням про наступне вивільнення вона ознайомлена 28 січня 2016 року, від запропонованих вакансій відмовилась 10 березня 2016 року.

10 березня 2016 року ОСОБА_2 у звязку з майбутнім вивільненням пропонувалися для працевлаштування дві вакантні посади, які призначені для інвалідів, від яких вона відмовилась 10 березня 2016 року.

Листом від 26 січня 2016 року за вих. № 1 ПП «СП» ДП «ОГХК» звернулася до директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» з проханням включити керівника ПП «СП» до робочої групи для визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку із скороченням чисельності або штату.

01 лютого 2016 року ПП «СП» ДП «ОГХК» направила на адресу філії «ВГМК» звернення за вих. № 1 щодо обґрунтування причин скорочення чисельності і штату працівників.

10 лютого 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про припинення утримання 1% щомісячно з її заробітної плати членських профспілкових внесків. Позивач пояснила, що вона припинила своє членство у профспілці працівників металургійної і гірничодобувної промисловості, що не заперечувалось особами, які беруть участь у справі.

Із листа від 15 лютого 2016 року за вих. № 1, виготовленого на бланку ПП «СП» ДП «ОГХК» за підписом члена профспілки ОСОБА_2, повідомлено директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» про те, що вона є членом ПП «СП» ДП «ОГХК».

Згідно доповідної записки за вих. № 12 від 16 лютого 2016 року на ім'я директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» за підписом заступника директора з правових, корпоративних та майнових питань, здійснивши попередній розгляд листа ПП «СП» ДП «ОГХК» за № 1 від 15 лютого 2016 року, що надійшов на адресу філії того ж дня, зроблено висновок про те, що лист щодо ОСОБА_2 не підлягає розгляду, оскільки він підписаний особою, яка не уповноважена на це (ОСОБА_2 замість ОСОБА_4М.). Він також не може бути розглянутий, як заява ОСОБА_2, оскільки не відповідає вимогам ч. 7 ст. 5, ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян».

Згідно наказу № 173 (розпорядження про припинення трудового договору (контракту) від 06 квітня 2016 року позивач звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказ підписано директором філії, тобто повноважною особою. З наказом позивачка ознайомлена 06 квітня 2016 року. В наказі зазначено, що позивачка не є членом профспілки.

За період із 28 січня 2016 року по 05 квітня 2016 року вакантні 129 посад у філії «ВГМК» ДП «ОГХК».

Представник позивача зазначав, що позивачу не пропонувались посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ремонтно-монтажного управління, 5 розряд, однак, в позовній заяві ОСОБА_2МС. не посилається на те, що вказані посади їй не пропонувались і, що її кваліфікація є достатньою для того, щоб виконувати відповідну роботу.

Письмове обґрунтування проекту рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору підписане членом ПП «СП» самою ОСОБА_2

Відповідно до протоколу № 24/05/16-1 засідання виконавчого комітету ПП «СП» ДП «ОГХК» від 24 травня 2016 року, розглядалось питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 та прийнято рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з нею та надання на адресу суду письмового висновку про відмову в наданні згоди на її звільнення. Участь у засіданні виконкому брали шість осіб, зокрема, члени виконкому ПП «СП» ДП «ОГХК» та ОСОБА_2

Згідно письмового висновку від 24 травня 2016 року за вих. № 4 на запит суду ПП «СП» ДП «ОГХК» надана відповідь про те, що виконавчий комітет на засіданні 24 квітня 2016 року у присутності ОСОБА_2 розглянув це звернення, по якому було прийнято рішення про відмову у наданні згоди на її звільнення в звязку з тим, що підприємство не є збитковим, скорочення є необґрунтованим, вбачаються підстави для збільшення оплати праці, недостатність дій щодо створення нових робочих місць на комбінаті та забезпечення зайнятості його працівників, скорочення призведе до збільшення соціальної напруги, порушено принцип рівності профспілок, порушено встановлений порядок вивільнення, адміністрація не зверталась до профспілки для отримання попередньої згоди на розірвання договору із ОСОБА_2 Їй не пропонувалась посада інженера-проектувальника другої категорії проектного відділу, яка була вакантною до 17 лютого 2016 року, не здійснювалось порівнянна кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_2 з іншими працівниками, що займають аналогічні посади на комбінаті, а саме техніка першої категорії відділу головного енергетика збагачувального виробництва, а також техніків першої категорії відділів головного енергетика в інших підрозділах комбінату, що виконують такі ж функції, як ОСОБА_2 Таким чином, порушені положення колективного договору, ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 49-2, ч. 2 ст. 40, п. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 42, КЗпП України. Позивачка має вищу освіту, дорікань і зауважень з роботи не має.

Станом на 01 березня 2016 року відповідно до схеми організаційної структури збагачувального виробництва до складу відділу головного енергетика входить одна посада техніка першої категорії.

Станом на 01 квітня 2016 року відповідно до схеми організаційної структури збагачувального виробництва до складу відділу головного енергетика входили дві посади техніка першої категорії.

Долучені до матеріалів справи копії журналів вхідної та вихідної кореспонденції ПП «СП» ДП «ОГХК» містять записи щодо відправлень, які долучені до матеріалів справи та мають значення для розгляду справи, зокрема, про лист від 15 лютого 2016 року за вих. № 1, наказ про прийняття в члени профспілки, звернення про повне, розгорнуте економічне обґрунтування причин скорочення.

ПП «СП» ДП «ОГХК» є юридичною особою, її внесено до ЄДРПОУ 07 серпня 2015 року, юридичну особу уповноважений представляти ОСОБА_4 Профспілка пройшла легалізацію на підтвердження заявленому статусу, про що видано свідоцтво № 5 від 24 липня 2015 року.

Пунктом 2.10 колективного договору передбачено, що адміністрація зобовязується не допускати необґрунтованого скорочення робочих місць. Рішення, наслідком якого може бути звільнення працівників у звязку з цим скороченням, приймати тільки після попереднього інформування та обговорення з профкомом у терміни, передбачені чинним законодавством.

Згідно п. 2.11 колективного договору вживати заходи щодо запобігання масовим звільненням працівників з ініціативи адміністрації.

Згідно п. 2.11, 2.15 колективного договору інформувати профком про заплановане проведення на комбінаті реструктуризації, корпоратизації, передприватизації, підготовки, приватизації. Передачі обєктів з державної до комунальної власності, перепрофілювання, часткової зупинки або ліквідації комбінату. У першочерговому порядку запроваджувати заходи виробничого, організаційного, управлінського характеру і лише у випадках, коли вони не призвели до позитивних змін, вживати заходи, які зачіпають соціально-економічні права та інтереси трудового колективу. Проводити попередні консультації з профкомом з метою опрацювання заходів щодо помякшення несприятливих наслідків цих процесів.

Згідно п. 4.4 правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників комбінату, що є додатком № 1 до колективного договору Філії «Вільногірський ГМК «ДП «ОГХК» на 2015-2016 роки передбачено обовязок адміністрації переглядати застрілі нормативи чисельності робітників та службовців.

Згідно копії диплому Серії ЗА № 002306, позивач закінчила Верхньодніпровський металургійний технікум по спеціальності монтаж, експлуатація електричного обладнання підприємств та споруд цивільних, їй присвоєна кваліфікація техніка-електрика.

Копією свідоцтва про зміну імені Серії І-КИ № 010333 підтверджено, що ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_2

Згідно копії посадової інструкції інженера-проектувальника 2 категорії будівельної групи будівельного сектору проектного відділу управління комбінату кваліфікаційними вимогами є наявність вищої освіти відповідного напрямку (магістр, спеціаліст); для магістра без вимог до стажу роботи, для спеціаліста стаж роботи на посаді інженера-проектувальника не менше 2-х років. Інженер-проектувальник має розробляти проектну документацію на нове будівництво, реконструкцію, розширення, ремонт та технічне переоснащення обєктів комбінату.

Відповідно довідки МСЕК ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням. Рекомендовані умови праці: інженер зі скороченим робочим днем, протипоказано важкий фізичний труд, нічні зміни, шкідливі умови праці.

Згідно форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями за професією, вона працювати може, протипоказана важка фізична праця, нічні зміни, шкідливі умови праці, може працювати інженером зі скороченим робочим днем.

Згідно диплому серії НР № 25478331 ОСОБА_5 у 2004 році отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Електромеханічні системи автоматизації та електропривод» та здобула кваліфікацію інженера-електромеханіка.

Копія наказу про переведення за основним місцем роботи від 27 лютого 2016 року за № 83-П про переведення на посаді інженера-проектувальника другої категорії проектного відділу свідчить про те, що до того часу ця посада була вакантна.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ч. 3 ст. 64 ГК України, ст. 5-1, ст. 40, 42, 43, ч. 1, 3 ст. 49-2, п. 10 ст. 247, ст.235 КЗпП України, ст. 38,39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», висновки рішення Конституційного суду України по справі № 1-31/98.

Щодо твердження позивача у позовній заяві про те, що їй необґрунтовано не була запропонована посада інженера-проектувальника другої категорії будівельної групи будівельного сектору проектного відділу управління комбінату, суд, проаналізувавши зміст посадової інструкції по вказаній посаді, дипломів позивача, зауважив, що позивач не має будівельної спеціальності.

Суд погодився із твердженням позивача про те, що порівняння кваліфікації та продуктивності праці між нею та іншим техніком першої категорії не проводилось, однак це, саме по собі, не свідчить про порушення трудових прав позивача, оскільки в процесі судового розгляду не встановлено і позивач на це в своїй позовній заяві не посилається, що вона має більш високий рівень кваліфікації та продуктивність праці. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що скороченню підлягала лише одна посада із окладом 3370 грн., тобто мало місце скорочення не численності, а штату працівників тому, що оклад по іншій посаді більше і ця посада скороченню не підлягає.

Відповідно до абз. 4 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суд України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, то суд не вправі обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Суду не надано відомостей про наявність на філії «ВГМК» інших аналогічних займаній позивачем посад, із якими могло бути проведено порівняння.

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема скорочення штату працівників. Аналізуючи обставини у справі, суд вважав, що намічуване вивільнення відповідно до наказу № 18 від 18 січня 2016 року мало відбутися 01 квітня 2016 року, при цьому про свою легалізацію ПП «СП» ДП «ОГХК» повідомила філію «ВГМК» 21 січня 2016 року, а не на час видання наказу № 375.

Щодо листа від 15 лютого 2016 року за вих. № 1, виготовленого на бланку ПП «СП» ДП «ОГХК» за підписом члена профспілки ОСОБА_2 в судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що вказаний лист отримано філією, однак не розглянуто, оскільки ОСОБА_2 не мала повноважень на підписання цього листа, як представник ПП «СП» ДП «ОГХК» та вказаний лист від її імені не відповідав вимогам Закону України «Про звернення громадян». При цьому представник позивача пояснив, що позивач, як член профспілки, мала право на підписання листа на бланку профспілки від свого імені.

Попри наявні протиріччя у оформленні вказаного листа, матеріалами справи підтверджується, що філія «ВГМК» ДП «ОГХК» вказаний лист отримала, однак до часу звільнення позивача роботодавець до профспілки не звернувся, не уточнив чи є позивач членом ПП «СП» ДП «ОГХК».

Суд зауважив, що не зазначення позивачем при ознайомленні із вакантними посадами про те, що вона не є членом профспілки, не має правового значення для розгляду справи.

Заяви на переведення ОСОБА_2 не написала, тим самим відмовилась від переведення.

Оцінивши докази, надані в підтвердження факту дотримання відповідачем порядку вивільнення, суд дійшов висновку, що філія «ВГМК» ДП «ОГХК» виконала, згідно закону, покладений на підприємство обовязок прийняття заходів щодо працевлаштування позивача із метою уникнення її звільнення за скороченням штату та чисельності працівників.

Проте, суд зазначив, що підприємством порушено вимоги ст. 247 КЗпП, ст. 43 КЗпП, ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки директор філії «ВГМК» ДП «ОГХК» не звертався до ПП «СП» ДП «ОГХК» щодо надання згоди або відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, хоча у даному випадку таке звернення є обовязковим.

На ОСОБА_2, як члена профспілки, поширюються гарантії встановлені законом. В даному випадку згода профспілки не була отримана взагалі і під час судового розгляду суду подано висновок про відмову ПП «СП» ДП «ОГХК» у наданні згоди на звільнення позивача.

Суд зазначив, що згода виборного органу первинної профспілкової організації є елементом підстави для звільнення. Не має значення час отримання висновку профспілки, тобто роботодавцем або судом. Однак ненадання згоди на звільнення означає, що підстав для звільнення немає, а це тягне поновлення працівника на роботі.

Хоча позивач прямо не вказувала у позові, що вона є членом виконкому ПП «СП» ДП «ОГХК», однак, перевіряючи обставини її звільнення, суд вважав за необхідне зазначити, що роботодавцем не дотримано положення ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.05.1999 р. № 1045-ХІV щодо отримання згоди на звільнення позивача. Вказана згода має бути надана саме до звільнення позивача, що прямо передбачено положеннями наведеної вище норми. Таким чином, суд виходив із того, що порядок звільнення позивача дійсно порушено.

Суд не прийняв до уваги твердження представника відповідача про те, що письмове обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 підписано нею самостійно, оскільки рішення про ненадання згоди прийнято колегіально, за участі членів виконкому (п. 10 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності») та позивачки, підтримано одноголосно та викладено письмово від імені ПП «СП» ДП «ОГХК».

Посилання представника позивача та позивача на те, що скорочення чисельності та штату працівників є порушенням п. 2.10 колективного договору, суд не взяв до уваги, оскільки при розгляді спору про поновлення працівника на роботі суд зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Із роз'яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 вбачається, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Між тим, після звернення суду щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2, виконавчий комітет ПП «СП» ДП «ОГХК» не надав згоди на її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП із займаної нею посади. Виходячи з цього, висновок ПП «СП» ДП «ОГХК» суд визнав таким, що має юридичне значення.

Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-703цс15 від 01.07.2015 року, висновок про правильне застосування ст. 43 КЗпП та ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» викладено, зокрема у постановах ВСУ від 24.09.2014 року та від 22.10.2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Разом із тим, оскільки у зазначеному висновку не досліджувалося питання значення терміну «обґрунтованості» або «необґрунтованості» рішення профспілкового комітету, Судова палата у цивільних справах ВСУ вважала за необхідне зазначити наступне.

В аспекті положень ч. 7 ст. 43 КЗпП і ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, ст.ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Ознайомившись зі змістом письмового висновку ПП «СП» ДП «ОГХК» від 24 травня 2016 року, суд дійшов висновку, що відмова є достатньо, добре аргументованою, рішення прийнято колегіально, винесене на прохання суду, в якій чітко виражено волю ПП «СП» ДП «ОГХК» щодо відмови у наданні згоди на звільнення з роботи працівника з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП. Містить посилання на положення Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також на положення колективного договору, Кодексу законів про працю. Воно також ґрунтується на ділових (професійних) якостях працівника.

Отже, суд дійшов висновку, що позивача слід поновити на займаній раніше посаді техніка першої категорії відділу головного енергетика збагачувального виробництва у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» з 07 квітня 2016 року, тобто з наступного дня після звільнення.

Одночасно, з ухваленням рішення про поновлення працівника на роботі, суд приймає і рішення про виплату йому середньої зарплати за час вимушеного прогулу, яким і є період, під час якого працівника було звільнено без законної підстави. Період прогулу встановлюється з дати звільнення до дати прийняття рішення про поновлення згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок).

Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Отже, суд дійшов висновку, що на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв'язку із поновленням позивача на роботі з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу із 07 квітня 2016 року по 19 травня 2016 року. Середньоденна заробітна плата позивача, згідно довідки № 833 без урахування податку на доходи та обовязкові збори становить 121,77 грн.

На час ухвалення судом рішення 19 травня 2016 року позивач не працювала 32 дні з урахуванням вихідних та святкових днів, тому суд дійшов висновку що за вимушений прогул їй підлягає до стягнення 3 896,64 грн. (121.77 грн. х 32 днів) без урахування податку на доходи та обовязкові збори.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи відповідача у апеляційній скарзі про те, що підприємство дотрималося положень ч. 7 ст. 43 КЗпП України, ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки згідно письмового висновку ПП «СП» ДП «ОГХК» від 24 травня 2016 року відмова є достатньо обґрунтованою, рішення прийнято колегіально щодо відмови у наданні згоди на звільнення з роботи працівника із підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України. Висновок містить посилання на положення Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також на положення колективного договору, Кодексу законів про працю.

Доводи відповідача у апеляційній скарзі про те, що суд фактично позбавив підприємство можливості реалізувати своє право на зміну в організації виробництва та скороченні штату є необґрунтованими, оскільки таке право підприємства не позбавляє його обовязку здійснювати звільнення у відповідності із нормами КЗпП України та інших законів

Доводи скарги про те, що на підприємстві була відсутня інформація про членство ОСОБА_2 у первинній профспілці «Свободу Праці», - спростовується матеріалами справи, зокрема: листом від 15 лютого 2016 року за вих. № 1, виготовленого на бланку ПП «СП» ДП «ОГХК» за підписом члена профспілки ОСОБА_2, яким директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» повідомлено про те, що вона є членом ПП «СП» ДП «ОГХК».

Також безпідставним є посилання відповідача на те, що позивач навмисно не повідомила його про своє членство в ПП «СП» ДП «ОГХК», для того щоб оскаржити дії адміністрації, оскільки ці твердження спростовуються відповідними листами та зверненнями, та доповідною запискою адміністрації від 16.02.2016 року (а.с. 12,19,21,22,60).

Інші доводи апеляційної скарги відсутні, в тому числі щодо суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка була стягнута судом.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

.

Керуючись ст. 303,307,308,309,316 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: