____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3496/16-ц
Провадження № 2/520/2689/16
УХВАЛА

про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову

21.04.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на її корись грошових коштів у розмірі 1151 000 гривень, а також судових витрат в сумі 7 165, 6 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що між нею та ОСОБА_1 01.09.2013 року та було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу у борг грошові кошти у сумі 1 151 000 гривень строком до 31.12.2013 року.

Позивач стверджує, що вона неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконати умови договору, однак відповідач від зустрічі ухиляється, борг до теперішнього часу не повернув. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Одночасно з подачею позову, позивач звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру, розташовану за адресою м. Одеса, Академіка ГлушкоАДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1; будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Антрацит, вул. Бакинських комісарів, будинок 24, що належить ОСОБА_1.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2016 року провадження по справі було відкрито, призначено судове засідання та вжито заходи забезпечення позову.

У судовому засіданні, яке відбулось 21.04.2016 року, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 30.03.2016 року, посилаючись на те, що суд забезпечив цивільний позов не перевіривши наявності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 2 арештів Київського районного суду м. Одеси в рамках інших справ на квартиру № 55 в будинку № 1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі, та відсутності реєстрації та наявності речового права відповідача ОСОБА_1 на будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Антрацит, вул. Бакинських комісарів, будинок 24. Заяву в частині залишення позову без розгляду не підтримав, посилаючись на те, що позовні вимоги по аналогічній справі у судді Васильків О.В. були залишені без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Частиною 4 статті 154 ЦПК України передбачено, що особа, що до якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь в справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що у задоволенні заяви представника відповідача слід відмовити, виходячи з наступного

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Згідно до ст. 152 ЦПК України на будь-якій стадії розгляду справи позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Суд вважає, що таким заходом забезпечення позову як накладання арешту на майно відповідача в межах позовних вимог, суд захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру та будинок відповідача не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Застосування арешту на квартиру та будинок здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ'я сторін на момент забезпечення позову, крім того є спів мірним з заявленими позовними вимогами.

Суд вважає, що у відповідності з зазначеними нормами процесуального права, у суду під час відкриття провадження були всі підстави для забезпечення позову на момент постановлення даної ухвали суду шляхом накладання арешту, оскільки від позивача до суду надійшла відповідна заява про забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Слід зазначити, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що суд був не вправі вживати заходи забезпечення позову оскільки в рамках інших цивільних справ іншими судами було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру № 55 в будинку № 1 корпус 2 по вул. Академіка Глушко в м. Одесі, оскільки вжиті в інших цивільних справах заходи забезпечення позову жодним чином не можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Також суд зазначає, що цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, у відповідності з зазначеними нормами процесуального права, враховуючи ціну позову та існування спору між сторонами судом було правомірно вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно належне відповідачу.

Крім того, слід зазначити, що матеріали справи містять докази належності вказаного в ухвалі про забезпечення позову майна саме відповідачеві - ОСОБА_1 , а посилання представника відповідача на те, що будинок та квартира вже не належать ОСОБА_1 нічим підтверджені не були.

З урахуванням вказаного, суд дійшов до висновку, що у задоволнні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151-154, 293 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Куриленко О. М.