Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1802/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

при секретарі - Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, до Боржавської сільської ради про визнання права власності на будинок,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Нечаєв В.В. звернувся до суду з позовною заявою до Боржавської сільської ради про визнання права власності на будинок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 перебував у шлюбі із бабкою позивача ОСОБА_5, і спадковий будинок вважається спільною сумісною власністю подружжя. На час смерті покійного ОСОБА_6, разом з ним проживали наступні громадяни: ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_7 - син та позивач ОСОБА_1 - внук. Після смерті дідуся позивача спадщину отримали жінка ОСОБА_5 та їх син (дядько позивача) ОСОБА_7, які постійно проживали із покійним до його смерті. Після смерті ОСОБА_4 житловий будинок був поділений між двома спадкоємцями, а саме ОСОБА_5 (яка вже володіла ? частиною будинку ще до смерті діда) та ОСОБА_7 у наступних частках: ОСОБА_8 в розмірі ?, а ОСОБА_9 - в розмірі ? частини житлового будинку. Інших спадкоємців на дане спадкове майно не було, оскільки їх дочка (мама позивача) ОСОБА_10 спадщину не прийняла, а позивач як внук покійного не належав до першої групи спадкоємців.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабка позивача ОСОБА_5. На час її смерті разом з нею проживали її син ОСОБА_7 та внук ОСОБА_1, позивач по справі.

ОСОБА_7 прийняв спадщину від матері, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме: проживав разом з нею в будинку АДРЕСА_1 на час її смерті і залишився проживати там після її смерті. У зв'язку з цим ОСОБА_7 успадкував ще 3/4 частини житлового будинку, та став власником спадкового майна в цілому.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дядько позивача ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина на жилий будинок в цілому загальною площею 151,2 кв. м., який розташований в АДРЕСА_1.

Покійний ОСОБА_7 дітей ніколи не мав та не був одружений, його брати та сестри не проживали з ним на час смерті та не зверталися до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини.

Племінник ОСОБА_1 прийняв спадщину від дядька, оскільки проживав разом з дядьком в будинку АДРЕСА_1 на час його смерті і залишився проживати там після його смерті.

Мама позивача ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто задовго до смерті брата.

У зв'язку з тим, що за життя дядько позивача - ОСОБА_7 не звертався ні до Боржавської сільської ради, ні в бюро технічної інвентаризації з метою оформлення права власності на належне йому нерухоме майно, у позивача виникла необхідність визнати за ним право власності на зазначене спадкове майно в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Нечаєв В.В. в судове засідання не з'явилися, згідно поданої до суду заяви представника позивача, такий просить справу розглянути у їхню з позивачем відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача Боржавської сільської ради будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду в судове засідання не з'явився, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому справу розглянуто у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та клопотання представника позивача, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_4.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 перебував у шлюбі із бабкою позивача ОСОБА_5, тому спадковий будинок вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно довідки Боржавської сільської ради № 489 від 08.07.2016 року на час смерті покійного ОСОБА_4, разом з ним проживали наступні громадяни:

1)ОСОБА_5 - дружина;

2)ОСОБА_7 - син ;

3)позивач ОСОБА_1 - внук.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Тому спадкування вказаної спадщини відбувалось за нормами права, які діяли на той час, а саме ст. 549 ЦК Української РСР в редакції Кодексу 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину отримали жінка ОСОБА_5 та їх син (дядько позивача) ОСОБА_7, які постійно проживали із покійним до його смерті.

Після смерті ОСОБА_4 житловий будинок був поділений між двома спадкоємцями, а саме ОСОБА_5 (яка вже володіла ? частиною будинку ще до смерті діда) та ОСОБА_7 у наступних частках: ОСОБА_8 в розмірі ?, а ОСОБА_9 - в розмірі 1/4 частини житлового будинку. Інших спадкоємців на дане спадкове майно не було, оскільки їх дочка (мама позивача) ОСОБА_10 спадщину не прийняла, а позивач як внук покійного не належав до першої групи спадкоємців.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабка позивача ОСОБА_5. На час її смерті разом з нею проживали її син ОСОБА_7 та внук ОСОБА_1, позивач по справі, що стверджується довідкою Боржавської сільської ради № 487 від 08.07.2016 року.

ОСОБА_7 прийняв спадщину від матері, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме: проживав разом з нею в будинку АДРЕСА_1 на час її смерті і залишився проживати там після її смерті. У зв'язку з цим ОСОБА_7 успадкував ще 3/4 частини житлового будинку, та став власником спадкового майна в цілому.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер дядько позивача ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина на жилий будинок в цілому загальною площею 151,2 кв. м., який розташований в АДРЕСА_1.

Покійний ОСОБА_7 дітей ніколи не мав та не був одружений, його брати та сестри не проживали з ним на час смерті та не зверталися до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини.

Мама позивача ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто задовго до смерті брата.

Племінник спадкодавця, позивач по справі ОСОБА_1 прийняв спадщину від дядька, оскільки проживав разом з дядьком в будинку АДРЕСА_1 на час його смерті і залишився проживати там після його смерті, що стверджується довідкою виконавчого комітету Боржавської сільської ради від 08 липня 2016 року, а також відміткою в його внутрішньому паспорті.

Таким чином, у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України позивач вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини.

Разом з тим, нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку із тим, що спадкодавцем за життя не було оформлено правовстановлюючі документи на спадковий будинок та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, що стверджується листом Виноградівської державної нотаріальної контори від 12.07.2016 року за № 216/01-16.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлого.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Належність спадкового будинку спадкодавцю ОСОБА_11 стверджується довідкою Виноградівського РБТІ від 27 квітня 2016 року №323 про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_11 на підставі довідки виданої Боржавською сільською радою від 14.01.2016 року за №52.

Згідно довідки Боржавської сільської ради від 08.07.2016 року №488 надано інформацію про те, що згідно записам по господарської книги №7, особового рахунку НОМЕР_2 житловий будинок в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_11.

Згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1», складеного Виноградівським РБТІ 12.07.2016 року, будинок № 12 з надвірними спорудами рахується за ОСОБА_11 та складається з - «А - Житловий будинок, 1989 року побудови, 105,0 (площа м2), Б - Літня кухня, 1968 року побудови, 20,2 (площа м2)», В - Сарай, 1968 року побудови, 33,0 (площа м2), Г - Свинарник, 1968 року побудови, 7,5 (площа м2), Д - Вбиральня, 1978 року побудови, 1,4 (площа м2). Е - Сарай, 1968 року побудови, 18,2 (площа м2) .

Загальна площа житлового будинку - 151,2 квадратних метрів, житлова - 43,4 м.кв., допоміжна - 107,8 кв.м.

Складається з: Коридор (№1) - 9.8 м.кв.; Кухня (№2) - 20,0 м.кв.; Комора (№3) - 10,8 м.кв.; Підвал (№4) - 11,6 м.кв.; Підвал (№5) -21,8 м.кв.; Кімната (№6) - 43,4 м.кв.; Комора (№7) - 10,8 м.кв.; Кухня - 23,0 м.кв.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1220, 1221, 1222, 1265, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер - НОМЕР_1, право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 151,2 кв.м., житлова площа 43,4 кв.м., допоміжна площа 107,8 кв.м. (Житловий будинок літера «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», свинарник літ. «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е» по плану технічного паспорту).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко