УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Г.І., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 02 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - ТУ ДСА України у Луганській області), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі - ГУ ДКС України у Луганській області) про стягнення заробітної плати. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з 02 січня 2003 року працював сторожем у Перевальському районному суді Луганської області. У період з 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2014 року він відпрацював 23 робочих дня у жовтні 2014 року та 20 робочих днів у листопаді 2014 року. При цьому за спірний період його було премійовано та встановлено надбавку за жовтень 2014 року у розмірі 10 % відповідно до наказу від 15 жовтня

2014 року № 117, та за листопад 2014 року у розмірі 10 % відповідно до наказу від 24 листопада 2014 року № 128. З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просив стягнути з ТУ ДСА України у Луганській області на його користь заборгованість із заробітної плати, включаючи індексацію та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 4 121,41 грн, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 1 218 грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області

від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 08 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ТУ ДСА України у Луганській області на користь ОСОБА_4 4 121,41 грн, з яких: заборгованість із заробітної плати за жовтень 2014 року - 1 485,96 грн; заборгованість із заробітної плати за листопад 2014 року - 1 535,90 грн; компенсація втрати частини заробітної плати за жовтень 2014 року, у зв'язку із порушенням строків її виплати до 30 квітня 2015 року включно - 558,70 грн; компенсація втрати частини заробітної плати за листопад 2014 року, у зв'язку з порушенням строків її виплати до 30 квітня 2015 року включно - 540 грн 44 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТУ ДСА України у Луганській області просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначав, що з 2014 року на території Луганської та Донецької області проводиться антитерористична операція, Перевальський районний суд Луганської області знаходиться на непідконтрольній Україні території. Позивач не надав доказів того, що він як працівник суду виїхав з непідконтрольної Україні території чи виявив бажання працювати (перевестись) на підконтрольній Україні території, що давало б право позивачу на отримання заробітної плати, як того вимагає Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595. Тому ураховуючи усі ці обставини та неможливість фінансування непідконтрольної України території, вважають, що територіальне управління Державної судової адміністрації України у Луганській області діяло в межах своїх повноважень та законів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, відповідно до якого, заробітна плата (суддівська винагорода) працівникам установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а в подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, виплачується в повному обсязі за рахунок кошторису установи. При цьому, заробітна (суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники виконують свої обов'язки.

Згідно з пунктом 10 Тимчасового порядку видатки на забезпечення місцевих загальних судів, що здійснюють судочинство на контрольованій території Донецької та Луганської областей, у тому числі виплата суддівської винагороди та заробітної плати працівникам апаратів судів, здійснюється виключно через територіальні управління Державної судової адміністрації в Донецькій та Луганській областях.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що Перевальський районний суд Луганської області у жовтні та листопаді 2014 року працював у звичайному режимі і робота суду офіційно не була припинена, що підтверджується листами Перевальского районного суду Луганської області від 23 вересня 2014 року № 10719/14 (а.с. 81 зворот), від 02 грудня 2014 року № 11864/14 (а.с. 85), від 18 грудня 2014 року № 11919/14 (а.с. 84), та листами Державної судової адміністрації України від 24 жовтня 2014 року № 8-4929/14 (а.с. 82 зворот), від 08 грудня 2014 року № 8-5034/14 (а.с. 83). Територіальна підсудність справ вказаному суду була змінена тільки 08 грудня 2014 року, розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 56/0/38-14 (а.с. 85 зворот).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про покладення на відповідача обов'язку щодо виплати позивачу заробітної плати за жовтень-листопад 2014 року та компенсації втрати частини заробітної плати за жовтень-листопад 2014 року, у зв'язку із порушенням строків її виплати до 30 квітня 2015 рокувключно. При цьому судами попередніх інстанцій обґрунтовано взято до уваги, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року, яка набрала законної сили 02 квітня 2015 року, положення пункту 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат Донецької та Луганської областей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, на яке посилався відповідач ТУ ДСА України у Луганській області, визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття.

Доводи касаційної скарги ТУ ДСА України у Луганській області зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 02 липня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 08 вересня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 02 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова