Справа № 626/321/15-ц
Провадження № 2/626/7/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10.03.2016 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Скачко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до спільного українсько-нідерландського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Група 4 Секурітас ЛТД" про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до спільного українсько-нідерландського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Група 4 Секурітас ЛТД" (далі СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД") про поновлення на роботі на посаді інспектора відділу власної безпеки та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 вказував на те, що він з 16 квітня 2013 року уклав безстроковий трудовий договір з відповідачем, а з 23 квітня 2013 року був переведений та працював на посаді інспектора відділу власної безпеки СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД".

Згідно наказу від 08 липня 2014 року №65-ф ОСОБА_1 за халатне ставлення до роботи, неякісне виконання професійних обов"язків оголошено догану. Крім того, наказом №2-ф від 04 січня 2015 року за порушення трудової дисципліни та невиконання наказу керівника компанії інспектору відділу власної безпеки СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" ОСОБА_1 оголошено догану. Наказом №15-ос від 19 січня 2015 року позивача було звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, згідно п.3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Красноградського районного суду від 29 липня 2015 скасовано наказ Генерального директора СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" №2-ф від 04 січня 2015 року "Про дисциплінарні стягнення співробітників компанії СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора ВВБ ОСОБА_1

Позивач вважає, що його звільнення 19 січня 2015 року з займаної посади було безпідставним і незаконним, з порушенням норм КЗпПУ, крім того внаслідок звільнення йому спричинено моральні збитки на 15000 грн.

У зв"язку із викладеним, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді інспектора відділу власної безпеки, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з урахуванням наданих письмових пояснень.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у зв'язку із їх безпідставністю про що надав відповідні письмові заперечення.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом №-284-ос від 16.04.2013 року позивача 2013 року було прийнято з 16.04.2013 року на стажування на посаду заступника керівника проекту "АрселорМіттал Кривий Ріг" з випробувальним терміном 3 місяці (а.с.26). Згідно наказу від 23.04.2013 року №-299-ос ОСОБА_1 переведено на посаду інспектора відділу власної безпеки об"єкту ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (а.с.27).

Наказом відповідача № 65-ф від 08.07.2014 року позивачу за халатне ставлення до роботи, неякісне виконання професійних обов"язків було оголошено догану (а.с. 29).

Крім того, наказом відповідача №2-ф від 04.01.2015 року ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, а саме навмисне надання керівництву компанії неправдивих відомостей, що несумісне з Етичним кодексом компанії та вимогами ст.139 КЗпП України та невиконання наказу керівника компанії (№403-ос від 31.12.2014 року) було оголошено догану (а.с.30).

За систематичне невиконанням позивачем без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, наказом №-15-ос від 19.01.2015 року, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади інспектора відділу власної безпеки на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з 19.01.2015 (а.с.28).

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29.07.2015 року позов ОСОБА_1 до СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" задоволено частково. Було скасовано наказ Генерального директора СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" №2-ф від 04.01.2015 року "Про дисциплінарні стягнення співробітників компанії СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора ВВБ ОСОБА_1 Також скасовано наказ Генерального директора СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" №4-ф від 05.01.2015 року "Про проведення службової перевірки СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" в частині такої перевірки та відсторонення від виконання службових обов'язків інспектора ВВБ ОСОБА_1

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як передбачено ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення. Суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України , за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

З матеріалів справи вбачається, що дисциплінарне стягнення у виді звільнення за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов"язків , згідно п.3 ст.40 КЗпП України застосовано до ОСОБА_1 після оголошення догани, скасованої рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29 липня 2015 року, яким скасовано наказ від 04.01.2015 року "Про дисциплінарні стягнення співробітників компанії СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора ВВБ ОСОБА_1 Також відповідач своїм наказом за №4-ф від 05.01.2015 року "Про проведення службової перевірки СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД", скасованим вищевказаним рішення суду, відсторонив від виконання службових обов'язків інспектора ВВБ ОСОБА_1

Попереднє застосування дисциплінарного стягнення, у виді догани оголошеної наказом № 65-ф від 08.07.2014 року за халатне ставлення до роботи, неякісне виконання професійних обов"язків, відповідачем ОСОБА_1 не було оскаржено

Враховуючи скасування судом наказу відповідача №2-ф від 04.01.2015 року "Про дисциплінарні стягнення співробітників компанії СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора ВВБ ОСОБА_1 обставини, які слугували підставою для звільнення позивача із займаної ним посади, суд приходить до висновку, що позивач не здійснював систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Доказів про те, що після 04 січня 2015 року (видання наказу про оголошення догани) і до видання наказу про звільнення 19 січня 2015 року позивач вчинив дисциплінарний проступок, відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, позовні вимоги в частині поновлення позивача на посаді інспектора відділу власної безпеки СП ТОВ "Група 4 Секурітас ЛТД" підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується загальної суми стягнення, то відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України така сума визначається за весь період вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік. Якщо заява розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про незаконність звільнення позивача з 19.01.2015 року, та не встановлено, що трудовий спір розглядався більше одного року з вини ОСОБА_1, відповідно до ст. 235 КЗпП України позивач має право на стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Часом вимушеного прогулу є період з дня звільнення 19 січня 2015 року по 10 бересня 2016 року, тобто по день ухвалення судового рішення, який склав 424 календарні дні.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі, визначеному позивачем ОСОБА_1, підлягають задоволенню частково, оскільки суд не погоджується з наданим ним розрахунком.

При розрахунку суми середнього заробітку суд виходить з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок).

У відповідності п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно з п.3 згаданої постанови, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.

Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

З врахуванням відомостей зазначених в довідці про середню заробітну плату позивача від 06.01.2016 року встановлено, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2015 року по 10 березня 2016 року складається виходячи з наступного розрахунку: (3417,13 грн + 3644,94грн) : 61день * 424дні = 49086,48грн.

Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 2015 року по день ухвалення рішення у справі в сумі 49086,48 грн., з урахуванням відрахованого податку з доходів громадян та інших обов'язкових відрахувань до спеціальних фондів, які підлягають відрахуванню бухгалтерією підприємства при виплаті позивачу,

Також частковому задоволенню підлягають позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявлені в порядку ст. 2371 КЗпП України. Щодо стягнення на користь позивача розміру моральної шкоди, то суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Враховуючи встановлені обставини, протиправні дії роботодавця, порушення законних трудових прав працівника щодо невиплати коштів, та як наслідок перенесення хвилювання позивачем, відшукання додаткових можливостей для організації свого життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача грошової компенсації на відшкодування завданої моральної шкоди.

Разом із цим, суд вважає вимогу щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 грн. завищеною та приходить до висновку про необхідність задоволення цієї вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Позивач ОСОБА_1- фізична особа, звернувся до суду з позовом майнового характеру. Відповідно п.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" , позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення заробітної плати, тому судовий збір з позовної заяви не сплачувався.

Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" в редакції станом на час ухвалення рішення, розмір судового збору з позовів майнового характеру поданих фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. В редакції закону станом на час звернення позивача з позовом до суду 10.02.2015 року розмір судового збору дорівнює 1 відсоток ціни позову.

Позовні вимоги задоволенні в сумі 49086,48 гривен, тобто судовий збір дорівнює 1% від цієї суми 490,86 коп.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про поновлення на роботі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 23 ЦК України, ст. ст. 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 208 - 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу власної безпеки спільного українсько-нідерландського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Група 4 Секурітас ЛТД".

На підставі ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1

Стягнути з спільного українсько-нідерландського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Група 4 Секурітас ЛТД" на користь ОСОБА_1 49086,48 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням стягнення з зазначеної суми обов"язкових платежів до бюджету, та 1000грн. моральної шкоди.

Стягнути з спільного українсько-нідерландського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Група 4 Секурітас ЛТД" на користь держави 490,86 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя