АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача грошові кошти у розмірі 38 500 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.03.2014 еквівалентно 364 822,15 грн. та 3 648,22 грн. судового збору.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2015 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдаток в розмірі 20 000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.03.2014 становить 189 518 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 895,18 грн.

Рішення в частині стягнення з відповідача суми 20 000 дол. США сторонами не оскаржувалося, в зв'язку з чим набрало законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача подвійну суму завдатку в розмірі 18 500 дол. США, що за курсом НБУ станом на 14.03.2014 становить 175 304, 15 грн., стягнення якої була передбачено п. 5.2 вказаного договору та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт посилається на незаконність рішення, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що договір купівлі-продажу квартири не був укладений між сторонами з вини відповідача, а тому для останнього настають відповідні правові наслідки передбачені договором про завдаток.

Справа № 756/3706/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2268/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10.12.2014 вказана апеляційна скарга була задоволена.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 вищезгадане рішення було скасовано, а справу передано на повторний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи вказане рішення, суд касаційної інстанції зобов'язав апеляційний суд з'ясувати правову природу вказаного договору та коштів, які були передані на його виконання та доводи відповідача про те, що не укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири сталося з вини позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення подвійного розміру завдатку обумовленого договором, суд першої інстанції посилався на те, що зазначений договір є фактично попереднім договором купівлі-продажу спірної квартири, який було укладено без додержання вимог про його нотаріальне посвідчення, в зв'язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для задоволення даної частини позовних вимог .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір №1, який сторони визнали як Договір завдатку, за умовами якого останні погодили, що в строк до 31.10.2013 відповідач зобов'язується продати, а позивач зобов'язується придбати належну відповідачу квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 256,7 кв. м. за 90 000 дол. США, що по курсу НБУ становило 719 370 грн. (а. с. 6-7). Умовами п. п. 5.2, 5.3 вказаного договору було також передбачено, що в разі порушення умов договору (відмови від продажу у встановлений строк чи інших причин) продавцем, тобто відповідачем, - продавець зобов'язується повернути покупцю завдаток в подвійному розмірі, а в разі відмови від укладення договору купівлі-продажу квартири покупцем у встановлений строк, завдаток останньому не повертається. Згідно розписки від 23.10.2013 ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_4 отримав, як завдаток за придбання квартири 20 000 дол. США (а. с. 8). Враховуючи те, що відповідач не виконав умови вищевказаного договору належним чином, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 вбачається, що «Залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались».

З урахуванням наведеного можливо дійти висновку про те, що другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов'язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом.

Викладені тези в їх сукупності є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку як одного із засобів забезпечення виконання зобов'язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є:

1. Забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами, того чи іншого цивільно-правового зобов'язання.

2. Обов'язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком.

3. Винне ухилення одної зі сторін від виконання укладеного з дотриманням встановленої законом форми договору, котрий забезпечений завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми або рухоме майно у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 будь-який договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 256,7 кв. м. не укладали.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що сплачена позивачем сума коштів є авансом, а не завдатком як було зазначено у позові.

Саме на правову природу договору, який сторони визначили як договір завдатку, необхідно було звернути увагу суду першої інстанції при розгляді даної справи, та визначати в який спосіб останній повинен бути забезпечений.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, в зв'язку з чим зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, 23.10.2013 ОСОБА_1, на забезпечення укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 256,7 кв. м., і який повинен був бути укладений не пізніше 31.10.2013, сплатила ОСОБА_4 аванс у сумі 20 000 дол. США.

Також матеріали справи свідчать про те, що укладання даної угоди 31.10.2013 не відбулося, натомість відповідач, 01.11.2013 подарував спірну квартиру ОСОБА_7 (племіннику).

За наведених обставин та приймаючи до уваги те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надав докази на підтвердження того, що не укладання вказаного договору сталося саме з провини позивача, колегія суддів вважає, що не укладання між сторонами по справі вказаного договору купівлі-продажу спірної квартири відбулося саме з вини відповідача, по справі.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.

За наведених обставин можливо зробити висновок про те, що законодавець не передбачає повернення боржником подвійної вартості авансу за умови невиконання боржником своїх зобов'язань. На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитора не можуть зобов'язати до повернення авансу в подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. Отже, якщо у разі порушення умов попереднього договору основний договір так і не був укладений, передана покупцем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

За наведених обставин та відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення грошових коштів у розмірі 18 500 доларів США скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в розмірі 18 500 доларів США, що за курсом, встановленим НБУ станом на 14.03.2014 еквівалентно 175 304,15 грн. - відмовити. Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

А.М.Стрижеус