14.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/2413/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Басової Н.В.

при секретарі Я.О. Сахончик

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, суд,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 03 квітня 2015 року звернулися до суду з позовом, в якому згідно останньої редакції уточнень зазначили, що 25 жовтня 2013 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 39/100 частин квартири під. АДРЕСА_1. Після цього на вказаній житловій площі було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 та їх сина ОСОБА_3. У зв'язку з тим, що кімната потребувала ремонту, позивачі розпочали робити в ній ремонт. Під час ремонту з боку відповідачів на адресу позивачів стали надходити образи, та повідомляли, що не допустять щоб позивачі мешкали в квартирі, так як подарована кімната раніше належала ОСОБА_5 та ОСОБА_4, тому позивачі вирішили вказану кімнати продати. 08 січня 2015 року ОСОБА_2 з метою зняття свідчень з лічильника електроенергії, а також перевірити стан кімнати прибула в квартиру № 10, однак підійшовши до дверей побачила, що вхідні двері були замінені, ключів від дверей не було. Після чого, позивач написала заяву до міліції, що її не пускають до квартири, в якій є кімната, що належить їй та її сім`ї. Позивачі просили усунути перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у користуванні кімнатою, житловою площею 21,8 квадратних метрів, у квартирі АДРЕСА_1, загальна площа 29,1 кв.м., шляхом вселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у вказану кімнату; зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у володінні та користуванні кімнатою житловою площею 21.8 кв. м у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів судові витрати.

Представник позивачів в судовому засіданні, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що 39/100 частин квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі договору дарування, посвідченого 25 жовтня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО Каримовою Н.С., за реєстровим № 4402 (а.с.5-7).

Інша частина квартири належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2011 року (а.с.23).

Згідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ч.2, 3 цієї статті майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.4 - спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5склалися неприязні відносини, відповідачами чиняться перешкоди у проживанні позивачів в квартирі АДРЕСА_1.

В той саме час, позивачі мають правові підстави для проживання і користування частиною спірної квартири.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Отже, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3на даний час не можуть користуватися спірною квартирою, через неприязні стосунки з відповідачами, та відповідачі перешкоджають позивачу у вільному проживанні у квартирі.

З приводу зазначеного, для захисту своїх прав ОСОБА_2зверталася з відповідними заявами до правоохоронних органів та з позовом до суду (а.с.9-10).

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на теперішній час ОСОБА_2 та ОСОБА_3мають усі законні підстави для проживання у квартирі і тому мають бути вселені в кімнату житловою площею 21.8 кв. м у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1, та позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Натомість, позовні вимоги в частині усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні кімнатою, житловою площею 21,8 квадратних метрів, у квартирі АДРЕСА_1, загальна площа 29,1 кв.м., шляхом вселення ОСОБА_1 у вказану кімнату не підлягають задоволенню за нижченаведеним.

Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 11.07.2014 року по теперішній час утримується в Дніпропетровському слідчому ізоляторі (а.с.58).

Звертаючись до суду з позовом 03.04.2015 року ОСОБА_1 вказував, що відповідачі перешкоджають йому проживати у спірній кімнаті. При цьому на момент звернення до суду перебував у Дніпропетровському слідчому ізоляторі.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не доведено, що відповідачами створюються перешкоди у здійсненні ним права власності щодо 39/100 частин квартири АДРЕСА_1, будь-яких доказів в підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав і таких не здобуто в судовому засіданні, а тому, суд дійшов висновку, що у позові в цій частині слід відмовити за недоведеністю.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині усунення перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_3 у користуванні кімнатою та зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у володінні та користуванні кімнатою житловою площею 21.8 кв. м у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1, оскільки позивачами не зазначено та не доведено, які саме перешкоди чиняться з боку відповідачів, що позбавляє суд можливості прийняти обґрунтоване рішення в цій частині.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4,ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 в кімнату житловою площею 21.8 кв. м у квартирі спільного заселення АДРЕСА_1. Площа загального користуванні у цій квартирі складає 7.3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4,ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірів 243.60 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Басова