Справа № 355/67/15-ц Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/1059/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 4 09.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила виділити їй в особисту приватну власність кімнати 1-1, 1-2, 1-7 та 1-8, що зазначені в технічному паспорті на житловий будинок за АДРЕСА_1 та літню кухню «Б», сарай «В», погріб «Г», гараж «Д», огорожу №1, які знаходяться за зазначеною адресою; виділити в особисту приватну власність позивача земельні ділянки загальною площею 2975 кв.м., що мають форми неправильних багатокутників і обмежені лініями розподілу А-Б-В-Г-Д-У-Ж-З-И-К-Л-5-6-7-8-9-10-11-А; виділити ОСОБА_3 в особисту приватну власність кімнати 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-І, літній душ «Е», сарай «Ж», вбиральню «З» огорожу №2, ворота з каліткою № 3 та колодязь №4 за вказаною адресою та земельні ділянки загальною площею 2975 кв.м., що мають форми неправильних багатокутників і обмежені лініями розподілу А-Б-В-Г-Д-Ж-З-И-К-Л-5-4-3-2-1-А, а також стягнути з ОСОБА_3 на її користь 1 313 грн. компенсації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 грудня 2006 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали у спільну часткову власність в рівних частинах житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 грудня 2006 року у спільну часткову власність в таких же рівних частках придбано земельні ділянки загальною площею 0,595 га, з них 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,345 га - для ведення особистого селянського господарства. Спірний будинок з належними до нього господарськими будівлями використовувався спільно за взаємним погодженням протягом певного часу, однак з часом почали виникати спори щодо використання спільного майна. В 2010 році у суді розглядався спір щодо порядку використання і розпорядження земельною ділянкою, проте після визначення судом порядку користування землею, до теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо визначення права власності кожного в спільному майні та зареєструвати його належним чином.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що спірний будинок з господарськими будівлями використовувався за погодженням сторін протягом певного часу. Морозівська сільська рада надала дозвіл на переобладнання зазначеного будинку. Позивач як співвласник житлового будинку, має право на виділ її частки в натурі. Судом допущено низку порушень норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок та земельну ділянку площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та площею 0,345 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1, що підтверджується договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 16 грудня 2006 року (а.с.4-5, Т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст. ст. 358, 364, 373, 381 ЦК України, ст. ст. 158, 160, ЗК України, ст. 152 ЖК України.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно вимог ст. 334 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент придбання житлового будинку та земельної ділянки), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

За змістом ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Звертаючись до суду з позовом про поділ житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_2 не надала доказів того, що після придбання спірного нерухомого майна воно було зареєстровано за позивачем, як того вимагає ст. 334 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В ході розгляду справи сторони не звертались до суду з клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи з метою встановлення можливості розподілу будинку відповідно до часток співвласників та з'ясування можливих варіантів поділу.

В той же час позивач, заявляючи вимоги про поділ спірного будинку в натурі посилається на висновок будівельно-технічної експертизи від 20.01.2011 року.

Однак, колегія суддів не може взяти до уваги зазначені доводи, оскільки зазначений висновок містить рекомендації про необхідність проведення переобладнання будинку та сплату компенсації за перевищення часток. Розмір зазначеної компенсації та вартість необхідного переобладнання будинку визначені на момент проведення експертизи тобто на 2011 рік, а не на момент розгляду зазначеної справи, не враховує можливість зміни ціни як будинку так і робіт і матеріалів, а тому не може бути прийнятий судом до уваги.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи наданий висновок експертизи є неякісною копією, яку в багатьох місцях неможливо прочитати.

Заявляючи вимоги про визнання права власності за сторонами на ? частину будинку в порядку поділу в натурі, позивач не звернула увагу, що будинок збудований на земельній ділянці, яка не відведена для зазначених цілей.

Так, з наданого суду плану земельної ділянки, на якій розміщено будинок, (а.с. 11 т. 3) вбачається, що частина будинку розміщена земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав до задоволення позову, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги в частині невірної оцінки судом наданих сторонами доказів, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки надані сторонами докази не підтверджують обставин на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.