_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-р/520/30/16
УХВАЛА

30 червня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення Київського районного суду м. Одеси №520/10603/14-ц від 30.06.2015 року та встановлення способу й порядку його виконання, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення,

встановив:

В провадженні суду перебувала цивільна справа №520/10603/14-ц, за позовом ОСОБА_1 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про поновлення на роботі, виплату компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, що булла розглянута судом 30.06.2015 року

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вище наведеною заявою, у якій посилаючись на незрозумілість рішення суду, що створює певні перепони у його належному виконанні, просив суд розяснити таке рішення, встановити спосіб його виконання та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час зволікання у виконанні рішення суду про поновлення заявника на роботі.

В судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце розгляду порушених заявником питань повідомлялись належним чином.

Заявник, ОСОБА_1 у поданій ним заяві вказував на те, що у звязку з складними життєвими обставинами він не може приймати безпосередню участь у судових засіданнях, а тому просив суд розглянути заяву за його відсутності та задовольнити заявлені у ній вимоги у повному обсязі.

Представник Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів у судове засідання 08.06.2016 року о 12:30 не зявився, звернувся до суду з клопотанням про відкладення засідання у звязку з його участю у іншому судовому процесі. На обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача надав до суду витяг з сайту «Судова влада», з якого вбачається, що Господарським судом Одеської області було призначено розгляд справи №916/1233/16 за позовом Управління до ТОВ «ФУДМАРКЕТ ПЛЮС» про стягнення боргу на 08.06.2016 року на 10:30 годин.

У судове засідання 30.06.2016 року, 15:15 годин, Представник Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів повторно не зявився, надав клопотання про відкладення розгляду заяви ОСОБА_1 та в її обґрунтування посилався на призначення Господарським судом Одеської області судового засідання на 30.06.2016 року о 14:20 годин з вирішення справи за позовом ФОП ОСОБА_2 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про скасування наказу. Жодних доказів дійсності таких обставин до суду не надано.

При цьому суд зауважує що по при вказівку на перебування у провадженні Господарського суду Одеської області певних справ, жодного посилання на намір та необхідність участі представника Управління у таких засіданнях зазначені клопотання не містять.

Крім того суд вказує і на надані судам розяснення, за якими діяльність судів по розгляду справ що випливають з трудових спорів повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Та з такого, зважаючи на передбачені положеннями ст. 221 ЦПК України правила розгляду питання про розяснення рішення суду, суд вказує, що законом передбачено спеціальний, 10ти денний строк розгляду питання про виправлення описки та при цьому неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає можливості вирішення питання про розяснення рішення.

При цьому суд окремо наголошує на тому, що Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів, по при обєктивну можливість участі установи у розгляді вказаного питання, жодних заходів до такого вжито не було представник не вжив заходів до ознайомлення з матеріалами справи, не надав жодного відгуку на заяву, що розглядається, та не обґрунтував заяву про відкладення судового засідання, а з такого суд ухвалив розглянути питання про розяснення рішення за відсутності учасників справи.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи та надані суду письмові пояснення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №520/10603/14-ц, за позовом ОСОБА_1 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про поновлення на роботі, виплату компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, що булла розглянута судом 30.06.2015 року.

Згідно такого рішення суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав ОСОБА_1 та про необхідність їх захисту у передбачений законом спосіб. Так, суд вирішив: Поновити ОСОБА_1 на роботі в Управлінні розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на посаді Провідного спеціаліста Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради з 31 липня 2014 року. Стягнути з Управлінні розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 липня 2014 року по 30 червня 2015 року в сумі 30350,80 грн. Стягнути з Управлінні розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 2505,24 грн. Стягнути з Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на користь державного бюджету судовий збір в розмірі 790,71 грн.

Крім того суд вирішив допустити виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Управлінні розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на посаді Провідного спеціаліста Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради з 31 липня 2014 року до негайного виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідач його оскаржив до Апеляційного суду Одеської області. За наслідками розгляду відповідної скарги судом апеляційної інстанції було постановлено ухвалу від 14.12.2015 року якою апеляційну скаргу Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради було відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

З аналізу вказаних обставин та положень ч.1 ст. 223, п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України вбачається, що вказане рішення Київського районного суду м. Одеси набуло законної сили 14.12.2015 року, а виконане частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Управлінні розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на посаді Провідного спеціаліста Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради з 31 липня 2014 року - мало бути невідкладно після його проголошення, оскільки таке рішення відповідно до законодавства та безпосередньо змісту рішення,підлягає негайному виконанню.

Так, відповідно до положень ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ч.4 ст. 31 ЦПК України, кожна з сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони.

Натомість згідно наданих заявником пояснень, Рішення суду в частині поновлення його на роботі, на посаді, що була скорочена у період розгляду справи судом є незрозумілим, та таким, що потребує відповідного розяснення, встановлення порядку та способу його виконання.

При цьому звертаючись до суду заявник посилався на положення ст.ст. 217, 221, 373 ЦПК України.

З цього приводу суд вказує на надані у .п 9 Постанови Пленуму Верховного суду України, - оскільки підставою звернення до суду є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення заявником конкретної правової норми на обґрунтування заяви не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Так, відповідно до положень ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Однак, відповідно до системного аналізу Розділу VІ ЦПК України: «Процесуальні питання повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)», а також згідно наданих у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №8 від 28 вересня 2015 року розяснень, вирішення питання про відстрочку, розстрочку, зміну способу та порядку виконання можуть ініціювати лише державний виконавець та сторони виконавчого провадження.

Та як вбачається за матеріалами цивільної справи №520/10603/16-ц, видані судом на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2015 року по справі №520/10603/16-ц, що набуло законної сили 14.12.2015 року після розгляду Апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги Управління, виконавчі листи долучені до матеріалів справи, що унеможливлює їх одночасне перебування на будь-якому примусовому виконанню.

Крім того матеріали справи містять відомості про те, що зазначені виконавчі листи перебували на примусовому виконанні у Приморському відділі ДВС ОМУЮ, однак у наступному їх приписи виконані не були, а самі засобами поштового звязку було повернено на адресу суду, з чого випливає неможливість вирішення заявлених ОСОБА_1 вимог із застосуванням та на підставі положень ст. 373 ЦПК України.

Натомість суд зазначає, що відповідно до положень ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

При цьому відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Так, відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі листи можуть бути предявлені до виконання протягом року, що обчислюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення

Таким чином строк, протягом якого ОСОБА_1 може бути подано виконавчий лист щодо виконання рішення суду в частині про поновлення його на роботі почав свій перебіг 30.06.2015 року.

Заява про розяснення рішення надійшла до канцелярії суду 29.04.2016 року, з чого слідує, що заявник звернувся до суду за розясненням рішення вчасно, не порушивши загальних правил, визначених ст. 221 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 7 того ж закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Такі засади стосуються як безпосередньо розгляду судом справи, так і реального виконання ухвалених судами рішень.

Згідно системного аналізу Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди у своїй діяльності зобовязані вживати всіх належних заходів що сприяють зміцненню авторитету судової влади в Україні, дотримуватись засад правосуддя.

При цьому гарантом наведених прав виступає держава.

З викладених обставин та наданих суду пояснень, зокрема листа Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів від 22.04.2016 року за підписом в.о. начальника управління ОСОБА_3 вбачається, що на теперішній час, всупереч зазначеним приписам, склалась ситуація, за якої ухвалене Київським районним судом м. Одеси рішення по справі №520/10603/14-ц від 30.06.2015 року, в частині поновлення ОСОБА_1, не виконується оскільки на думку відповідача у справі, та особи, на яку за таким рішенням покладено обовязок вчинити певні, кореспондуючі рішенню дії, - таке неможливо через скорочення відповідної посади, що з огляду на положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», 1950 року, учасником якої є Україна, є неприпустимим порушенням прав людини.

Аналогічних висновків щодо неприпустимості невиконання рішень судів через вади та недоліки національного законодавства неодноразово наводились Європейським судом з прав людини у рішеннях про задоволення позовів фізичних осіб до України, поданих з мотивів невиконання судових рішень: у справі «Сокур проти України» (Заява N 29439/02) 26 квітня 2005 року, у справі Справа «Астанков проти України» (Заява № 5631/03) 01 червня 2006 року, у справі «Хворостяной та інші проти України» (Заява № 54552/09 та 249 інших заяв) 25 липня 2013 року.

Так, виходячи з наведеного та системного аналізу зазначених рішень Європейського суду з прав людини, вбачається, що правова колізія яка випливає зі змісту положень ст. 3, 10. 11 ЦПК України, ст. 15,16 ЦК України, ст. 235 КЗпП України, за якими єдиною формою захисту права особи на працю, що виражено у незаконному звільненні такої особи є поновлення особи на роботі, та тих обставин що посаду, яку займав звільнений працівник у період розгляду справ судом було скасовано, у випадку, коли погодитись із унеможливленням виконання рішення суду про поновлення особи на посаді є порушенням пункту 1 статті 6 (щодо строків вирішення справи та виконання рішення у ній), статті 13 (щодо відсутності ефективного засобу юридичного захисту) Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», 1950 року, та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому зміст поняття «спосіб виконання рішення» у контексті заяви, що розглядається судом. можна встановити відповідно до аналізу ст. 16 ЦК України та ототожнити з поняттям «спосіб захисту цивільних прав». Таким чином вбачається, що за наведеними вище висновками єдиним належним способом захисту порушеного трудового права заявника, та відповідно належним способом виконання рішення суду є поновлення ОСОБА_1 на посаді Провідного спеціаліста Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради з 31 липня 2014 року, що вже застосовано судом.

Одночасно за положеннями ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому цивільне право, у випадку, коли його порушено, - підлягає захисту, зокрема, шляхом його відновлення.

У п. 34. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів (із змінами), судам наголошено, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відомостей про видання уповноваженою особою Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів наказу про поновлення ОСОБА_1 суду не надано, а отже підстав вважати, що вказане рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано у суду немає.

При цьому суд наголошує на тому, що Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів було належним чином сповіщено про перебування на вирішенні суду заяви про розяснення рішення суду та встановлення порядку його виконання ще 31.05.2016 року. Тоді ж до вказаної установи надійшла копія заяви з додатками, та разом з тим до теперішнього часу жодних пояснень чи доказів на спростування наданих заявником відомостей від Управління не надійшло.

З викладеного суд доходить висновку про те, що рішення Київського районного суду м. Одеси частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради до тепер не виконано.

Таким чином повне виконання ухваленого судом у справі №520/10603/14-ц рішення є питанням, яке потребує вжиття додаткових заходів його розяснення, оскільки у іншому випадку довелося б погодитись із відсутністю ефективного засобу юридичного захисту права позивача на виконання рішення суду (що суперечило б положенням ст. 13 зазначеної Конвенції 1950 року: кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої 21 травня 2014 року за наслідками розгляду справи № 6-33цс14, визначено, що звільнення працівника на підставах, не передбачених законом, або з порушенням встановленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою відновлення порушених прав працівника. При цьому, відповідно до частини 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє суд повноваженнями щодо обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені у частині 1 ст. 235 КЗпП України.

При цьому у випадку, коли на підприємстві на дату поновлення працівника вже відсутня посада, з якої цього працівника було незаконно звільнено, відсутність такої посади не може бути підставою для невиконання рішення суду, адже підприємство скасовує наказ про звільнення і повинно відновити становище, яке існувало до порушення права: забезпечити працівнику ті ж самі умови праці, які він мав до незаконного звільнення, а тому у підприємства немає іншого виходу, окрім введення такої посади, та у наступному, у випадку, коли таке підприємство вже немає потреби у відповідній посаді за штатним розписом до поновленого на посаді працівника застосовується загальна процедура скорочення.

Так, вбачається, що з метою виконання рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №520/10603/14-ц, посадовій особі Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, до компетенції якої належить вирішення питання про виконання покладених на Управління обовязків та питання, повязані з штатним розкладом управління, якою з змісту розділу 4 «Керівництво та апарат Управління» Положення «Про Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради» (яке опубліковано на офіційному сайті Одеської міської ради), вбачається начальник Управління, належить вжити заходів з відновлення посади головного спеціаліста Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, яку згідно наказу Начальника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, №22 (від 05.11.2014 року) було скорочено, та поновлення працівника, ОСОБА_1 на такій посаді шляхом видачі наказу: про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та про поновлення його на посаді з визначеної судом дати - з 31 липня 2014 року.

При цьому щодо записів у трудовій книжці працедавцю необхідно керуватись «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Мінпраці № 58 від 29.07.93 р. Запис у звязку з поновленням працівника передбачає зазначення:

1. дати запису, яка повинна відповідати даті нового наказу;

2. у графі 3 «Запис №… вважати недійсним. Поновлено на попередній посаді»;

3. у графі 4 дати та номера нового наказу.

Після поновлення працівника на займаній посаді, та у випадку, якщо підприємство (управління) у такій посаді, що було відновлено для виконання рішення суду, потреби не має така посада підлягає скороченню відповідно до чинного законодавства із дотриманням всіх передбачених умов та гарантій.

При цьому щодо вимог заявника про стягнення з Управління середнього заробітку за весь час зволікання відповідачем у виконанні рішення суду про його поновлення на роботі то суд вказує на їх передчасність, оскільки дотепер вказане рішення суду не виконане, та коли воно буде виконане встановити можливим не вбачається.

Натомість, у випадку відсутності добровільного погашення середнього заробітку позивачу за весь час вимушеного прогулу при поновлені заявника на посаді при виконанні рішення суду в цій частині, заявник не позбавлений права на звернення до суду у передбаченому ст. 236 КЗпП України, спеціальному порядку, або у загальному порядку у порядку позовного провадження, з відповідними вимогами до Управління.

З викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 208-210, 221, 373 ЦПК

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду та встановлення способу й порядку його виконання, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення задовольнити частково.

Розяснити, що рішення Київського районного суду м. Одеси №520/10603/14-ц від 30.06.2015 року, має бути виконано шляхом відновлення посади головного спеціаліста Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, яку згідно наказу Начальника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, №22 (від 05.11.2014 року) було скорочено, та поновлення працівника, ОСОБА_1, на такій посаді шляхом видачі наказів: про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 (наказу в.о. начальника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради №16 від 30.07.2014 року, із врахуванням наступного наказу в.о. начальника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради №35 від 18.09.2014 року), та про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради з визначеної судом дати, 31 липня 2014 року.

Розяснити, що при поновленні працівника на роботі щодо записів у трудовій книжці роботодавцю необхідно керуватись «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Мінпраці № 58 від 29.07.93 р. Запис у звязку з поновленням працівника передбачає зазначення:

1. дати запису, яка повинна відповідати даті нового наказу;

2. у графі 3 «Запис №… вважати недійсним. Поновлено на попередній посаді»;

3. у графі 4 дати та номера нового наказу.

В частині вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення про поновлення на роботі та про встановлення способу виконання рішення суду відмовити.

Розяснити, що така відмова не перешкоджає зверненню ОСОБА_1 за захистом такого права після його поновлення на посаді відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси №520/10603/14-ц від 30.06.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 5 днів після її проголошення рішення.

Суддя Прохоров П. А.