Провадження № 22-ц/779/1710/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретарів: Турів О.М., Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26 липня 2003 року по 19 грудня 2012 року ними за спільні кошти було придбано по АДРЕСА_1 двохкімнатну квартиру № 14 загальною площею 76,9 кв.м. та підвальне приміщення загальною площею 6,5 кв.м.

Вказувала, що вона з відповідачем брали кредит для купівлі квартири, частину якого після розірвання шлюбу вона погашала самостійно.

Посилаючись на те, що у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на її утриманні, а відповідач коштів на утримання дочки не виділяє, що є підставою для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя та посилаючись на те, що після розірвання шлюбу всі платежі за кредитною угодою здійснювалися виключно нею, просила визнати за нею право власності на 90/100 часток двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 76,9 кв.м. та визнати за нею право власності на 1/2 частину підвального приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 6,5 кв.м.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна, придбаного в період шлюбу з ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 1 428,90 грн.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що за її особисті кошти, які сплачені виключно нею після розірвання шлюбу погашено кредит, який видавався на придбання квартири АДРЕСА_1, і в сукупності з коштами внесеними за час шлюбу її частка становить 73,80 % в даній квартирі.

Вважає, що вона має право на збільшення своєї частки при поділі квартири, оскільки ОСОБА_3 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання їхньої малолітньої дочки.

Вказує, що суд безпідставно відмовив їй у задоволенні вимоги про поділ підвалу, оскільки вона безперешкодно користується тривалий час даним підвалом, який придбаний за час перебування в шлюбі і надала суду максимальну кількість можливих документів, які надають їй право претендувати на ? частину підвального приміщення.

Зазначає, що суд в порушення ст. 88 ЦПК України не здійснив розподіл судових витрат.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з наведених вище мотивів.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку повідомлявся.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 26 липня 2003 року по 19 грудня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю.

Згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, 03 вересня 2004 року між Івано-Франківським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_3 була укладена кредитна угода № 35/04, відповідно до умов якої позичальник отримав прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 79 045,00 грн. на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 70,0 кв.м. згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_1, зі строком повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди.

В цей же день, між Івано-Франківським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, ОСОБА_3 та ТзОВ «МЖК Експрес-24» було укладено договір № 35/04 про дольову участь в будівництві (реконструкції) житла, за умовами якого Фонд вносить інвестиції у будівництво (реконструкцію) квартири коштами ОСОБА_3, а ТзОВ «МЖК Експрес-24» передає квартиру за актом прийому-передачі.

03 квітня 2006 року, згідно акту прийому передачі житла ТзОВ «МЖК Експрес-24» передало Івано-Франківському регіональному відділенню Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_3 двокімнатну квартиру № 14, загальною площею 76,9 кв.м. на восьмому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1.

13 червня 2006 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, житлова площа якої складає 36,4 кв.м, загальна площа - 76,9 кв.м.

Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу, позивачем було внесено платежі за кредитною угодою 35/04 від 03 вересня 2004 року в розмірі 56 534,02 грн., про що свідчать надані квитанції.

Як вбачається з довідки від 18 грудня 2015 року № 01-12/125, виданої Івано-Франківським регіональним управлінням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, станом на 17 грудня 2015 року всі зобов'язання за кредитною угодою від 03 вересня 2004 року № 35/04 виконано у повному обсязі, виданий кредит у розмірі 79 045,00 грн. погашений.

Також в період шлюбу, відповідачем було сплачено кошти у розмірі 6 500,00 грн. за придбання підвального приміщення та у розмірі 195,00 грн. за послуги по оформленню.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд першої інстанції, визнаючи спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така була придбана сторонами за час їх перебування у шлюбі, прийшов до правильного висновку, що частки сторін є рівними, а тому квартира підлягає поділу між позивачем та відповідаче6м по ? частині.

Колегія суддів вважає, що наявність боргових зобов'язань за кредитним договором, які виникли у період шлюбу та були погашені позивачем після розірвання шлюбу, на правовий режим вказаної квартири, як спільного майна подружжя, не впливає.

Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Судом встановлено, що зобов'язання за вказаним кредитним договором виконано.

А тому, враховуючи, що при поділі спільної сумісної власності подружжя зобов'язання між подружжям не розподіляються, а враховуються після припинення шлюбних відносин, зазначений кредитний договір створив обов'язки щодо повернення кредиту і для відповідача, а тому у нього виник обов'язок по поверненню половини вартості погашеного позивачем кредиту.

Судом також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 січня 2016 року було скасовано заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24 листопада 2015 року та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 900,00 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості, проведеного відділом ДВС, станом на 01 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментних платежів становить 7 200,00 грн.

Задовольняючи позов частково, визнаючи за позивачем право власності на ? частину спірної квартири, та відмовляючи у задоволенні позову щодо відступлення від рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 70 СК України, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для відступлення від рівності часток у спільній сумісній власності, оскільки наявність виниклої заборгованості в розмірі 7 200,00 грн. не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування ч. 3 ст. 70 СК України.

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на ? частину підвалу площею 6,5 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, то з врахуванням того, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про факт набуття сторонами права власності на підвал, а також даних про здійснення державної реєстрації такого права власності на нерухоме майно, яка є обов'язковою, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові в цій частині.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що за її особисті кошти, які сплачені виключно нею після розірвання шлюбу погашено кредит, і в сукупності з коштами внесеними за час шлюбу її частка становить 73,80 % в даній квартирі не заслуговують на увагу, оскільки частки сторін є рівними, а погашення кредиту після розірвання шлюбу є підставою для стягнення ? частини сплачених грошових коштів, проте, такі вимоги нею не заявлялися.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом не було здійснено розподілу судових витрат, то додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2016 року судом було вирішено розподіл судових витрат між сторонами.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський