АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2285/16 Справа № 209/3220/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багбая Є. Д. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 8 жовтня 2013 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 100000 доларів США, які зобов'язався повернути до 09 березня 2014 року. Відповідач написав розписку на підтвердження отримання суми грошей та зазначив в ній строк повернення грошей. Крім того, 02 грудня 2013 року відповідач позичив у ОСОБА_2 150000 доларів США, які зобов'язався повернути до 02 березня 2014 року. Відповідач написав розписку на підтвердження отримання суми грошей та зазначив в ній строк повернення грошей. В обумовлений строк відповідач гроші за договорами позики не повернув і не виконує свої зобов'язання по теперішній час.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в гривнях за офіційним курсом НБУ на момент звернення до суду на загальну суму 5526825 грн., також просить стягнути 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання 3% річних на суму 79041,17 грн., та з урахуванням індексу інфляції 309502,22 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2013 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 100000 доларів США, які зобов'язався повернути до 09 березня 2014 року. Відповідач написав розписку на підтвердження отримання суми грошей та зазначив в ній строк повернення грошей, також зазначено курс долару, по якому бралися гроші в борг.

02 грудня 2013 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 ще 150000 доларів США, які зобов'язався повернути до 02 березня 2014 року, про що відповідач також написав розписку на підтвердження отримання суми грошей та зазначив в ній строк повернення грошей.

23 березня 2014 року, в рахунок забезпечення позики, ОСОБА_3 за домовленістю з позивачем, переоформив на ОСОБА_2 земельну ділянку з дачним будинком, розташовану в СТ «Мрія» в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області.

01 квітня 2014 року, також в забезпечення позики, було переоформлено на позивача автомобіль марки «Рендж Ровер», 2012 року випуску, державний № НОМЕР_1.

02 квітня 2014 року - ОСОБА_3 переоформлено на ОСОБА_2 дві земельні ділянки площами 0,15 га та 0,045 га для особистих потреб, які знаходяться за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Курилівка, по вул. Дружби, 16, на яких знаходиться побудований житловий будинок.

Зрештою, після досягнутої домовленості, відповідач 27 травня 2015 року сплатив позивачу ще 40000 доларів США готівкою, а позивач ОСОБА_2, враховуючи, що вартість майна значно перевищує суму боргу повернув, шляхом зворотного переоформлення на тещу відповідача ОСОБА_4 вищезазначеного будинку в смт.Курилівка.

Таким чином сторони розрахувалися по боргових розписках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України та виходив з того, що зобов'язання за договорами позики виконані шляхом переоформлення на ім'я позивача вказаних вище об'єктів, земельних ділянок та автомобіля, що було заздалегідь обумовлено з позивачем, а тому відсутні будь-які підстави вважати, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання договорів позики.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Безпідставними є посилання ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі на порушення процесуальних і матеріальних норм законодавства, зокрема щодо помилкового віднесення судом першої інстанції відчуження ОСОБА_3 на користь позивача земельних ділянок на підставі договору дарування, зазначаючи, що дарування вказаних ділянок є безоплатним та не є зустрічним виконанням грошових зобов'язань відповідно до договорів позики.

Матеріалами справи підтверджується факт домовленості про спосіб виконання зобов'язань за договорами позики, шляхом переоформлення належного відповідачу майна на користь позивача, зважаючи на наступне.

Після переоформлення земельної ділянки з дачним будинком, розташованої в СТ «Мрія» в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, автомобіля марки «Рендж Ровер», 2012 року випуску, державний № НОМЕР_1, двох земельних ділянок площами 0,15 га та 0,045 га з побудованим житловим будинком за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Курилівка, по вул. Дружби, 16 та додаткової сплати позивачу суми боргу у розмірі 40000 доларів США готівкою, - позивач підтвердив факт взаємної домовленості тим, що врахувавши вартість майна, яка значно перевищувала суму боргу, повернув в порядку зворотного переоформлення на тещу відповідача ОСОБА_4 вищезазначений будинок в смт. Курилівка, Петриківського району, Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, на яку посилається апелянт, зобов'язанням є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В даному випадку ОСОБА_3 були виконані дії на користь ОСОБА_2 - переоформлено майно за домовленістю та сплачено додатково кошти в рахунок погашення заборгованості за договорами позики.

Крім того, ОСОБА_2 не заперечує в своїй апеляційний скарзі факт отримання від ОСОБА_3 додаткових коштів в розмірі 40000 доларів США в рахунок погашення заборгованості.

Також слід зазначити, що отриманий позивачем автомобіль марки «Рендж Ровер», 2012 року випуску, державний № НОМЕР_1, відповідно до довідки, наданої Територіальним сервісним центром №1244 МВС України РСЦ в Дніпропетровській області від 16 лютого 2016 року, було знято з обліку для реалізації та 23 травня 2015 року зареєстровано за новим власником, що також підтверджує факт отримання позивачем майна в рахунок погашення заборгованості відповідачем за договорами позики.

Колегія суддів критично ставиться до пояснень апелянта, наданих в суді апеляційної інстанції, що договори дарування, оформлені відповідачем на його ім'я, були особистим волевиявленням ОСОБА_3 та ніякого відношення до договору позики не мають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова