МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_____________
Пр. №2/521/1678/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

У грудні 2015року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що з 27 вересня 2008 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 27 вересня 2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №776. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 11 грудня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Зазначала, що від шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з батьком. Оскільки вони з відповідачем проживають окремо, то між ними виник спір щодо місяця проживання дитини. Позивачка вважає, що дитина повинна проживати разом з матірю. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю, ОСОБА_1

09 березня 2016року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог, позивач за зустрічним позовом зазначав, що після розірвання шлюбу, а саме з грудня 2015року по теперішній їх малолітній син ОСОБА_3 проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1, оскільки мати дитини ОСОБА_1 виїхала на проживання до Сполучених Штатів Америки, де перебуває і на даний час. Вказував, що саме він займається навчанням, вихованням та розвитком сина, у дитини є всі належні умови для проживання, навчання та розвитку. Стверджував, що ОСОБА_3 є учнем 1-В класу ОНВК №4, він та його родичі приділяють дитині багато уваги, у той же час матір сина була в навчальному закладі лише один раз. Крім того, наголошував на тому, що має постійних доход, спиртними напоями не зловживає, вважаючи що дитина повинна проживати разом з батьком.

Посилаючись на вказані обставини позивач за зустрічним позовом просив суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 22 березня 2015 року судом були розділені та виділені в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування МРА ОМР про визначення місця проживання дитини, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування МРА ОМР, про визначення місця проживання дитини, в інше провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу ОСОБА_1, або її офіційному представникові на оформлення проїзного документу на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 закордон без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 08 вересня 2027 року; надати дозвіл на тимчасові виїзди малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України, у супроводі матері, ОСОБА_1, або інших уповноважених нею осіб, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 громадянина України, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 08 вересня 2027 року (а.с. 80).

Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 15 грудня 2015 року у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні, про що надав письмові заперечення (а.с. 56, 65-66).

Відповідач та його представник, діючий на підставі довіреності від 22 лютого 2016 року у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали, та просили суд їх задовольнити, первинні позовні вимоги не визнали, та просили відмовити в їх задоволенні, надавши до суду письмові заперечення (а.с. 23, 20-22).

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, раніше у судовому засіданні надав висновок органу опіки та піклування про розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.110).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами першою та тринадцятою СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 27 вересня 2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №776, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.32).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.34).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка за первісним позовом, ОСОБА_1 з жовтня 2015 року проживає та працює у США (а.с.120-124, 95зв.).

З довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №309 від 18 лютого 2016 року вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом з батьком ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.35).

Згідно довідки Одеського навчального виховного комплексу №4 «Загальноосвітня школа 1-111 ступенів гімназія» від 18 лютого 2016 року дитина навчається у 1-В класі, зарекомендував себе як старанний учень. Батько та бабуся (мати батька) приділяють належну увагу вихованню дитини. З матірю дитини в школі спілкувалися за весь період навчання один раз (а.с.37).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, має постійних дохід (а.с.36).

Отже, судом встановлено, що мати дитини, позивачка за первісним позовом виїхала за межі України, добровільно залишила малолітнього сина проживати разом з батьком, на його утриманні та вихованні, не вважав при цьому, що проживання з батьком порушують права та інтереси дитини, а також її права, як матері дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1328/01-20 від 16 травня 2016 року, останній, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька - ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.110).

З висновку органу опіки та піклування МРА ОМР №1328/01-20 від 16 травня 2016 року вбачається, що батько дитини приділяє багато уваги сину, піклується про його стан здоровя, фактично прийняв на себе усі зобовязання по створенню для дитини належних умов для життя та матеріального забезпечення. Крім того, зі слів батька, позивачка за первісним позовом не обмежена у спілкуванні з сином, але у звязку з тим, що проживає в США, бачить дитину дуже рідко (а.с.110).

Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання та виховання їх малолітнього сина.

Відповідно зі ст.160 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Як було встановлено судом, батько дитини ОСОБА_2 проживає разом з сином, приділяє сину багато уваги, виховує його та піклується про його стан здоров'я. При цьому створив для дитини належні умови для життя та матеріального забезпечення.

Вказані обставини підтвердив і орган опіки та піклування.

Таким чином, ОСОБА_2 в процесі судового розгляду справи довів, що, виходячи з сукупності матеріальних, морально-психологічних, етичних і інших факторів, дитині буде більш комфортно (з точки зору прав і законних інтересів дитини) саме з ним.

При цьому, судом врахована та обставина, що малолітня дитина проживає з батьком у звичній для нього обстановці та оточенні, відвідує навчальний заклад, а необхідність визначення проживання дитини за місцем проживання матері на території США, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки мати дитини не надала суду відомостей щодо наявності у неї належних умов для визначення місця проживання дитини із нею.

Суд зазначає, що визначення місцем проживання малолітньої дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Разом з тим, суд не може погодитися з доводами матері дитини, щодо проживання дитини разом з батьком порушує її права як матері, оскільки вона не зможе приймати участі у вихованні сина.

Враховуючи положення ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" та ст. 141 СК України, суд наголошує, що позивачка, як мати дитини не позбавлена батьківських прав стосовно дитини та має право на безперешкодне з ним спілкування та виховання.

Суд не приймає в якості належних та допустимих доказів у справі, надані позивачем за зустрічним позовом заяви сусідів, оскільки останні не були допитані в якості свідків (а.с.39-54).

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як встановлено судом, батько дитини не перешкоджає позивачці у спілкуванні з сином та в його вихованні.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно визначити із батьком ОСОБА_2, оскільки це буде відповідати найвищим інтересам малолітньої дитини.

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки дані вимоги не відповідають інтересам дитини.

Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судовий збір у справі складає 551,20 грн., які слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 160, 161 СК України, ст. ст. 10, 11, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його батька ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 (пятсот пятдесят одна) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.М.Сегеда