Провадження № 2/761/2780/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Дитина), у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення Дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 листопада 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано і, що з часу розірвання шлюбу Відповідач деякий час надавав кошти на утримання Дитини, проте, останнім часом утримувати Дитину відмовляється. Зазначає також, що на утримання Дитини державної допомоги вона не отримує і, що донька повністю знаходиться на її утриманні.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Одночасно зауважив, що за інформацією Позивача, з часу розлучення сторін, виплати на Дитину Відповідач здійснював періодично, хоча між Позивачем та Відповідачем була усна домовленість про надання Відповідачем щомісячної суми на утримання Дитини у розмірі 5 000 грн., яку Відповідач сплатив лише один раз та у подальшому вказану суму надавати відмовився. Оскільки з листопада 2015 року припинив надання коштів на Дитину взагалі, Позивач змушена була виїхати до батьків на територію Російської Федерації, через скрутне матеріальне становище. При цьому також зауважив, що Позивач не має можливості отримувати будь-яку допомогу від осіб на території України, як і не має можливості переїзду в інше місце, для проживання. Зазначений стан речей був принизливим для Позивача, у зв'язку з чим вона виїхала до батьків. Також зауважив, що Позивач звільнилася з роботи у січні 2016 року. Повідомив, що середньомісячний заробіток Позивача складав 2 500 грн. і, що Позивач отримувала кошти від своїх батьків та брата, які проживають у Російській Федерації, за утримувала Дитину.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що обов'язок батьків утримувати Дитину покладається на обох батьків, залежно від того з ким із батьків проживає Дитина. При цьому зазначив, що як Позивач, так і донька, проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 і, що Дитина повністю ним утримується, а не Позивачем, оскільки в останньої під час роботи був незначний дохід і, що на даний час Позивач не працює взагалі. Зауважив, що продукти харчування, предмети одягу та взуття для Дитини придбавалися виключно ним. Крім того, зауважив, що ним також здійснювалася оплата за відвідування Дитиною Центру розвитку дитини, музикальних занять, інших навчально-розважальних дитячих закладів. Вважає, що позов є необґрунтованим, у зв'язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами розірвано на підставі судового рішення.

Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки № Ш/1060/92 від 20.01.2016р., наданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. та у судовому засіданні встановлено, що до виїзду на території Російської федерації, Дитина, а також Позивач проживають за місцем проживання Відповідача.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, покази яких є аналогічними, пояснили суду, що Позивач проживала разом з Відповідачем до грудня 2015 року. Фінансовим утриманням Дитини займався виключно Відповідач, оскільки заробітна платня Позивача не була високою та достатньою. Крім цього, свідки вказали, що Позивач виїхала до батьків, які проживають у м. Москві у грудні 2015 року і до цього часу будь яких матеріальних претензій до Відповідача з боку Позивача, за їх інформацією, не було.

Відповідно до довідки № 15 від 10.05.2016р. Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 82, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відвідувала дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 82 з 05.09.2012р. по 01.12.2015р., при цьому ОСОБА_2 приймав активну участь у житті доньки, а саме приводив та забирав Дитину, відвідував святкові заходи за участю доньки, вчасно сплачував квитанції за харчування дитини.

Крім того, із наданих письмових доказів вбачається, що Відповідач оплачував відпочинок Позивача із Дитиною у період кінець серпня-початок вересня 2015 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На думку суду, в ході судового розгляду справи сторона Позивача не скористалася принципом змагальності сторін та не довела обставини, на які вона посилалася у позові, як на підставу його пред'явлення, у зв'язку з чим, суд не приймає до уваги позицію Позивача щодо того, що вона самостійно утримує Дитину, оскільки жодного доказу, крім пояснень її представника у судовому засіданні, стороною Позивача не було надано суду, у тому числі, доказів щодо отримання Позивачем коштів від її батьків та брата, які проживають в іншій державі, та за які, як стверджує Позивач, вона утримувала Дитину самостійно, оскільки розмір її заробітної плати був недостатнім для утримання Дитини, чого не заперечував у судовому засіданні її представник.

За таких обставин, оцінюючи у сукупності письмові докази та покази свідків, оскільки факту ухилення Відповідача від виконання обов'язків щодо утримання малолітньої Дитини судом не встановлено, суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову не вбачається.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 180, 181 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 57-60, 88, 209, 21-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

СУДДЯ :