Справа № 363/1653/14-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/2013/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 05.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участю секретаря Волинець Я.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення без надання іншого приміщення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з даним позовом в якому, уточнивши позовні вимоги, просить виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення, зі зняттям з реєстраційного обліку, посилаючись на наступні обставини.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К350GK 15004160 від 07.03.2006 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 в розмірі 183 136,82 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2.

Позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 направлялась письмова вимога про добровільне звільнення нерухомого майна усіх осіб, які в ньому зареєстровані та інших мешканців. Однак, вказана вимога залишилась без задоволення.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.12.2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що відповідачем ОСОБА_2 в іпотеку було передане нерухоме майно, яке придбане не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Заслухавши пояснення учасників представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Так, відповідно до матеріалів справи, 07.03.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № К350GK 15004160, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії у розмірі 168 562 грн. на наступні цілі: 138 220 грн. на придбання квартири АДРЕСА_2, та 30 342,20 грн. на виплату страхових платежів. Кредит наданий строком до 09.03. 2026 року.

В забезпечення виконання кредитного договору, 07.03.2006 року між сторонами укладений договір іпотеки вищевказаного нерухомого майна.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання виконав частково, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 183 136, 82 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2010 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 183 136,82 грн. за кредитним договором № К350GK 15004160 від 07.03.2006 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_2, звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині 1 якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Отже, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч. 4 ст. 109 ЖК Української РСР).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність факту придбання іпотечного майна за рахунок коштів, отриманих у кредит, оскільки такі обставини підтверджуються наявними у справі доказами та встановлені рішенням суду від 17.06.2010 року, яке набрало законної сили.

Таким чином, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі.

У той же час, підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відсутні, виходячи з наступного.

Придбання предмета іпотеки не за рахунок кредитних коштів, чи навпаки, має правове значення для вирішення питання щодо надання постійного жилого приміщення чи з фондів житла для тимчасового проживання. Оскільки банком не зазначено ані постійного, ані тимчасового жилого приміщення, яке має бути надане відповідачам одночасно з виселенням, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 грудня 2015 року - скасувати. Ухвалити у даній справі нове рішення.

В позові публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення без надання іншого приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: