АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4630/16 Справа № 201/2796/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черновськой Г.В. Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Глущенко Н.Г., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолети Вячеславівни, ОСОБА_4 про визнання заповітів дійсними, визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолети Вячеславівни, ОСОБА_4 про визнання заповітів дійсними, визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій(а.с.3-6).

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 вересня 2013 року. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом від 23.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №175, яка складається з квартири АДРЕСА_1; квартири АДРЕСА_2; квартири АДРЕСА_7; квартири АДРЕСА_3; квартири АДРЕСА_4; квартири АДРЕСА_5; квартири АДРЕСА_6.

У встановлений діючим законодавством строк вона прийняла спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.04.2015 року по справі №201/15537/13-ц позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними задоволені у повному обсязі, визнано недійсними: договір дарування квартири АДРЕСА_4, від 11 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1587; договір дарування квартири АДРЕСА_6 від 11 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №1590; заповіт ОСОБА_5 від 23.05.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №175; довіреність ОСОБА_5 від 03 червня 2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстровану в реєстрі за №722; шлюб, укладений 23 червня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.04.2015 року по справі №201/15537/13-ц залишено без змін.

Згідно вказаних судових рішень підставою для визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 23.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за №175, було порушення в момент вчинення правочину волевиявлення ОСОБА_5.(ст.225 ЦК України).

Вважає, що внаслідок визнання вказаного заповіту та договорів дарування недійсними з наведених підстав, відбулось відновлення заповітів, складених ОСОБА_5 раніше, а саме: заповіт від 23.07.1997 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стариною Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №1215, згідно якого ОСОБА_5 заповів належну йому квартиру АДРЕСА_6 - ОСОБА_2; заповіт від 02.06.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за №4-1623, згідно якого ОСОБА_5 заповів належну йому квартиру АДРЕСА_4 - ОСОБА_2.

Після відновлення зазначених заповітів звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 лютого 2016 року приватним нотаріусом Шрамко В.В. їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат».

Посилаючись на викладені обставини та положення ст.ст.216, 225, 1218, ч.4 ст.1254 ЦК України, ОСОБА_2 просила:

визнати заповіт від 23 липня 1997 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стариною Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №1215, згідно якого ОСОБА_5 заповів належну йому квартиру АДРЕСА_6 - ОСОБА_2; та заповіт від 02 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за №4-1623, згідно якого ОСОБА_5 заповів належну йому квартиру АДРЕСА_4 - ОСОБА_2, дійсними;

визнати, що квартира АДРЕСА_6, та квартиру АДРЕСА_4, увійшли до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5;

визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 лютого 2016 року, винесену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетою Вячеславівною, якою ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_6.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом(а.с.35-39).

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_4 зазначила, що є донькою ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.04.2015 року по справі №201/15537/13-ц визнано недійсним останній заповіт ОСОБА_5 від 23.05.2012 року та договір дарування квартири АДРЕСА_4, від 11 грудня 2012 року; договір дарування квартири АДРЕСА_6 від 11 грудня 2012 року. Вказані квартири, які були предметом дарування згідно визнаних недійсними договорів дарування, входили до складу спадщини відповідно до заповіту від 23.05.2012 року, який також визнано недійсним.

01.02.2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. із заявою про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину, та в цей же день отримала постанову приватного нотаріуса Шрамко В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що визнання судом договорів дарування на вказані квартири недійсними не відновлює право власності померлого на момент відкриття спадщини, а тому вказані квартири на час відкриття спадщини не входили до складу спадщини, у зв'язку з чим неможливо вчинити нотаріальну дію.

На час смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на квартиру АДРЕСА_4, та квартиру АДРЕСА_6, належали ОСОБА_2 на підставі договорів дарування, визнаних недійсними рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.04.2015 року по справі №201/15537/13-ц. Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на вказані квартири, що здійснена на підставі недійсних договорів дарування, тягне необхідність скасування такої державної реєстрації.

Вона, ОСОБА_4, як єдина спадкоємиця за законом після смерті ОСОБА_5, має право у встановленому законодавством порядку набути право власності на квартири шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак цьому перешкоджає факт незаконної державної реєстрації права власності на це майно за ОСОБА_2

Заповіт ОСОБА_5 від 23 липня 1997 року на ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_6, та заповіт ОСОБА_5 від 02 червня 2007 року на ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4, не можуть бути чинними, оскільки на момент відкриття спадщини, на час смерті ОСОБА_5, спадкодавець не був власником вказаних квартир, а тому з урахуванням ст.1236 ЦК України вказані заповіти є нечинними та повинні бути визнані недійсними.

З огляду на те, що приватним нотаріусом ДМНО Шрамко В.В. та ОСОБА_2 її право на вказані квартири не визнається, воно може бути визнано за нею, ОСОБА_4 в порядку ст.392 ЦК України.

Посилаючись на викладені обставини та положення ст.ст.215, 392, 393, 1218, 1236, 1257 ЦК України, ОСОБА_4, з урахуванням уточнень, просила:

визнати незаконним та скасувати рішення індексний номер 3028898 від 11.06.2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4, що винесене на підставі договору дарування від 11.12.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №1587, та рішення індексний номер 2842609 від 04 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_6, що винесене на підставі договору дарування від 11 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1590;

визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 23 липня 1997 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стариною Л.І. та зареєстрований в реєстрі за №1215, та заповіт ОСОБА_5 від 02 червня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 4-1623;

визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4, та на квартиру АДРЕСА_6; стягнути з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору(а.с.35-39, 93-97).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолети Вячеславівни, ОСОБА_4 про визнання заповітів дійсними, визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом, задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення за індексним номером 3028898 від 11 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4, що винесене на підставі договору дарування від 11 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1587, та рішення за індексним номером 2842609 від 04 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_6, що винесене на підставі договору дарування від 11 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1590.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_5 від 23 липня 1997 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стариною Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1215, та заповіт ОСОБА_5 від 02 червня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 4-1623.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4, та на квартиру АДРЕСА_6.

В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1653,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги, відмовити ОСОБА_4 у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.118-124).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За правилами ст.ст.3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом роз'яснень, наведених в п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно положень ст.16 ЦК України, яка визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, та відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, яка передбачає підстави недійсності правочину, одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Статтею 48 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По справі встановлено, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року(а.с.41-43).

23 липня 1997 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стариною Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 1215, яким на випадок своєї смерті заповів квартиру АДРЕСА_6, ОСОБА_2(а.с.13, 197).

02 червня 2007 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №4-1623, яким належну йому квартиру АДРЕСА_4, заповів ОСОБА_2(а.с.12, 196).

23.05.2012 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №175, предметом якого, зокрема, зазначена квартира АДРЕСА_6, та квартира АДРЕСА_4.

11 грудня 2012 року ОСОБА_5 уклав договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №1587, за яким квартиру АДРЕСА_4, подарував ОСОБА_2(а.с.14).

23 травня 2013 року згідно індексного номеру 4665367 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєправ власності на нерухоме майно(а.с.15, 63-65).

11 грудня 2012 року ОСОБА_5 уклав договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №1590, яким квартиру АДРЕСА_6, подарував ОСОБА_2(а.с.16).

23 травня 2013 року згідно індексного номеру 4360695 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_6, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєправ власності на нерухоме майно(а.с.17, 63-65).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, по цивільній справі № 201/15537/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання правочину недійсними, визнано недійсними правочини, вчинені ОСОБА_5: договір дарування від 11 грудня 2012 року, з предметом договору - квартира АДРЕСА_4; договір дарування від 11 грудня 2012р року, з предметом договору - квартира АДРЕСА_6; заповіт ОСОБА_5 від 23 травня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №175; довіреність ОСОБА_5 від 03 червня 2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстровану в реєстрі за №722; визнано недійсним шлюб, укладений 23 червня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2(а.с.44-46, 23-26).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 лютого 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4, та квартиру АДРЕСА_6, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В постанові зазначено, що визнання судовим рішенням недійсними договорів дарування вказаних квартир не поновлює та не відновлює право власності на момент відкриття спадщини на вищезазначені квартири за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, а тому згідно ст.1218 ЦК України на день смерті ОСОБА_5 спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_4, та квартира АДРЕСА_6, не входило до складу спадщини, у зв'язку з чим вчинити нотаріальну дію, а саме видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4 неможливо, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України та відповідно до п.1 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії(а.с.47).

Постановою про відмову в вчиненні нотаріальної дії від 05 лютого 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4, та квартиру АДРЕСА_6, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В постанові зазначено, що визнання судовим рішенням недійсними договорів дарування вказаних квартир не поновлює та не відновлює право власності на момент відкриття спадщини на вищезазначені квартири за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, а тому згідно ст.1218 ЦК України на день смерті ОСОБА_5 спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_4, та квартира АДРЕСА_6, не входило до складу спадщини, у зв'язку з чим вчинити нотаріальну дію, а саме видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_2 неможливо, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України та відповідно до п.1 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії(а.с.9).

Статтею 1254 ЦК України, яка передбачає право заповідача на скасування та зміну заповіту, визначено наступне:

1. Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

2. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

3. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

4. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні заявлених вимог в частині визнання незаконною постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. від 05 лютого 2016 року про відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4, та квартиру АДРЕСА_6, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд виходив з того, що на час відкриття спадщини речові права на квартири не входили до складу спадщини, оскільки не належали спадкодавцю на цей час.

Разом з тим, як видно із справи, договір дарування квартири АДРЕСА_4, та договір дарування квартири АДРЕСА_6, що укладені ОСОБА_5 11.12.2012 року, та заповіт ОСОБА_5 від 23.05.2012 року, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, визнані недійсними з тих підстав, що ОСОБА_5 станом на час їх укладання не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними(а.с.126-129, т.2, справа № 201/15537/13-ц).

Отже, при наведених обставинах вказані правочини не є в розумінні ст.1254 ЦК України новими правочинами, оскільки визнані недійсними з підстав, визначених ст.225 ЦК України, як складені особою, яка не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а відтак на зазначені правовідносини поширюється дія положення ч.4 ст.1254 ЦК України.

Згідно із главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом.

Главою 14 Порядку передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Такі ж підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії та порядок оскарження нотаріальних дій передбачені у ст.ст.49, 50 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, виходячи зі змісту глави 86 ЦК України, положень ст.ст.49, 50 Закону України «Про нотаріат» та глав 13,14 Порядку, у разі встановлення обґрунтованості позову про оскарження нотаріального акта суд визнає такий акт неправомірним і скасовує його.

Оскільки суд першої інстанції не врахував обставини, в силу яких визнані недійсними вказані правочини від 11.12.2012 року та від 23.05.2012 року, та не врахував зазначені норми матеріального права, колегія суддів вважає помилковими висновки суду щодо підстав відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та приходить до висновку про скасування судового рішення в цій частині на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення зазначених вимог вимог ОСОБА_2.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнанння незаконним та скасування рішення за індексним номером 3028898 від 11 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4, що винесене на підставі договору дарування від 11 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1587, та рішення за індексним номером 2842609 від 04 червня 2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_6, що винесене на підставі договору дарування від 11 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1590, суд прийшов до правильного висновку про задоволення таких вимог, оскільки договори дарування від 11 грудня 2012 року щодо вказаних квартир, на підставі яких проведена така реєстрація, визнані недійсними рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року (а.с.44-46, 23-26).

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про незаконність скасування реєстрації права власності на спірні квартири необгрунтовані, оскільки визнані недійсними правочини, на підставі яких була проведена зазначена реєстрація.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 23 липня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стариною Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1215, та заповіту ОСОБА_5 від 02 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 4-1623, та в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4, та на квартиру АДРЕСА_6, то колегія суддів враховує наступне.

Так, обгрунтовуючи позовні вимоги в зазначеній частині, ОСОБА_4, зокрема, посилалась на те, що на момент відкриття спадщини, тобто, на час смерті ОСОБА_5, спадкодавець не був власником вказаних квартир, а тому з урахуванням ст.1236 ЦК України вказані заповіти є нечинними та повинні бути визнані недійсними.

Однак, враховуючи встановлені обставини та положення ст.48 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, та положення ст.ст.203, 215 ЦК України, які визначають підстави визнання недійсними правочинів, з урахуванням часу їх укладання, останні не передбачають наведеної ОСОБА_4 підстави для визнання недійсними заповітів ОСОБА_5 від 23 липня 1997 року та від 02 червня 2007 року, а відтак відсутні підстави для визнання їх недійсними.

При наведених обставинах відсутні підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на вказані квартири з підстав, визначених ст.392 ЦК України, на положення якої вона посилась в зазначеній частині позовних вимог.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дійсними заповітів ОСОБА_5 від 23 липня 1997 року та від 02 червня 2007 року, то положеннями ст.16 ЦК України не передбачено такий спосіб захисту, а тому колегія суддів вважає необхідним змінити обгрунтування відмови ОСОБА_2 в цій частині вимог до ОСОБА_4

З наведених мотивів апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолети Вячеславівни, ОСОБА_4 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасувати.

Визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Шрамко Віолети Вячеславівни від 05 лютого 2016 року про відмову ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_4, та квартиру АДРЕСА_6, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року змінити в частині обгрунтування відмови ОСОБА_2 в іншій частині заявлених вимог до ОСОБА_4.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 від 23 липня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стариною Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1215, та заповіту ОСОБА_5 від 02 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 4-1623, та в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_4, та на квартиру АДРЕСА_6, відмовити.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2016 року зашити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -