ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Іваненко Ю.Г., Парінової І.К., Завгородньої І.М., Ступак О.В.,
за участю представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 жовтня 2013 року стався страховий випадок, тому 29 листопада 2013 року позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім») із заявою про виплату страхового відшкодування, але листом від 23 грудня 2013 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, тому позивач був вимушений звернутись до суду.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року було задоволено позов та стягнуто з відповідача кошти страхового відшкодування.

Незважаючи на обов'язок боржника виконати вказане рішення суду, вказані кошти позивач отримав лише 30 грудня 2014 року, а тому у зв'язку з несвоєчасним виконання рішення суду позивач отримав збитки, оскільки національна валюта - гривня зазнала інфляції. Відповідач прострочив виконання зобов'язання на 301 день, а саме: в період з 28 лютого по 30 грудня 2014 року.

За таких обставин, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань зі сплати коштів страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн, позивач просив суд стягнути з відповідача додатково кошти пені в розмірі облікової ставки НБУ за вказаний період в сумі 8 661,82 грн; інфляційні втрати в розмірі 11 819,15 грн за цей же період та 3 % річних в сумі 1 224,62 грн, що складає суму коштів у розмірі 21 705,59 грн, та 243,60 грн судового збору, які позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Київський Страховий Дім» на користь ОСОБА_7 пеню в розмірі 1 291 грн, інфляційні нарахування в розмірі - 1 485 грн, три відсотки річних в розмірі 138 грн 33 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в розрахунку суми та періоду прострочення виконання зобов'язання позивачем не враховано рішення апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року про задоволення позовних вимог, а тому з урахуванням вимог абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Період прострочення виконання зобов'язання менший, ніж вказаний позивачем, а саме починається з наступного дня після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, тобто з 27 листопада 2014 року.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року було задоволено позов ОСОБА_7 до ПрАТ «Київський страховий дім». на користь позивача стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн, 700 грн витрат, пов'язаних з проведенням експертного дослідження, та 502,00 грн судового збору. Вказане рішення набуло законної сили з часу його проголошення.

На виконання вказаного рішення суду 30 грудня 2014 року на користь ОСОБА_7 було перераховано в повному обсязі грошові кошти в сумі - 50 702,00 грн, що підтверджується розпорядженням від 30 січня 2015 року № 45862507/29 державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити виплату у строк, встановлений договором.

Стаття 992 ЦК України встановлює відповідальність страховика, який у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Стаття 625 ЦК України встановлює обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549-550 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, не звернув уваги на те, що абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки стосується розгляду судом справи про дорожньо-транспортну пригоду.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко І.К. Парінова О.В. Ступак