Справа № 159/5344/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/216/16 Категорія: 57 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Осіпука В.В.,

при секретарі - Перебойчуку Р.В.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Григоренко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

за апеляційною скаргою представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - Григоренко Ірини Вікторівни на рішення Ковельського міськрайонного суду від 17 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу № 001273 від 29.09.2015 року недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що 29 вересня 2015 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі-Відповідач) було укладено договір Фінансового лізингу № 001273 з додатками (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Nissan Micra. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Nissan Micra) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором.

На сайті OLX.UA, він знайшов оголошення, що вищевказаний транспортний засіб можна придбати за ціною 160 000 грн. Зразу ж зателефонував до продавця (автосалон Ваш Авто), де йому роз'яснили, що дійсно таке авто є і зараз на нього акційна ціна 160 000 грн. Приїхавши в офіс у м. Рівне (вул. Соборна,67), в усній формі представник відповідача роз'яснила, що дійсно таке авто є за вказаною ціною на сайті, і що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 25 500 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день ним було сплачено на рахунок відповідача передоплату на суму 25500,00 грн.

Повернувшись після сплати коштів до офісу із квитанцією, менеджер надала на підпис договір, який вони підписали. Проте пізніше читаючи договір виявив, що в ньому була різниця у вартості предмета лізингу. Він зателефонував у компанію і йому роз'яснили, що це повна вартість автотранспорту і становить 255 500 грн. На таку суму він не розраховував, адже вона значно більша. Зателефонувавши до центрального офісу, він спитав у менеджера, чому така різниця? Відповідь була така, що саме такого авто по акційній ціні немає, є тільки по ціні вказаній в договорі. Менеджер йому повідомила, що якщо немає таких коштів, то розривайте договір лізингу.

Представником не було роз'яснено призначення платежу в сумі 25500,00 грн., який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії та призначення платежу, що був зазначений в рахунку для оплати, наданим цим представником). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на це чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач неодноразово дзвонив до компанії але вирішити питання так і не вдалося.

Вважає, що його обдурили, порушивши його права та інтереси, оскільки не роз'яснили щодо вартості транспортного засобу, не надали повної інформації по автомобілю та самому договорі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 17 листопада 2015 року позов в даній справі задоволено частково.

Визнано договір Фінансового лізингу № 001273 з додатками від 29.09.2015 року укладний між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_1 - недійсним.

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти в розмірі 25500,00 грн. та комісію банку в сумі 153,00 грн., а всього стягнути 25653,00 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487,20 грн.

В решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача - Григоренко І.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані всі обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що умови договору лізингу не відповідають умовам Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник відповідача Григоренко І.В. апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, оскільки вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законах України "Про фінансовий лізинг", «Про захист прав споживача».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу № 001273 за умовами якого ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля «Nissan Micra», вартістю 255000,00 грн., що еквівалентно на час укладення договору 11086,96 доларів США., та передати його у користування позивача, який в свою чергу зобов'язувався сплачувати щомісячні лізингові платежі в розмірі 172.60 долар США згідно графіку та згідно додатку № 3.

Відповідно до п.1.7 договору автомобіль передається у користування позивачу не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства адміністративного платежу в розмірі 10 % предмета лізингу, авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу (а.с. 26).

29 вересня 2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству адміністративний платіж на суму 25500,00 грн. та комісію за здійснення касової операції в сумі 153,00 грн.

На виконання умов договору позивачем отримано примірник договору разом з додатками № 1, № 2, в яких зазначено марку, модель та вартість предмету лізингу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що укладений договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, які вказані зокрема у п. 1.4; 1.5; 1.8; 5.4-5.7; ст. 3; 9.4; 10.5; 10.11; 10.13; 10.15; ст.12; 16.13, що це є нечесною підприємницькою діяльністю, яка виразилась в обмані під час пропонування послуг з реалізації автомобіля, визначення істотних умов договору, зокрема ціни договору, а також спонукання позивача до прийняття швидкого рішення, що порушує Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України "Про фінансовий лізинг" та норми цивільного законодавства.

На відносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв'язку з укладенням договору фінансового лізингу, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживача, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього ж Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 806 ЦК України, статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Статті 18, 19 Закону України №1023 від 12.05.1991 "Про захист прав споживачів" ( надалі Закон № 1023) містять самостійні підстави визнання угоди недійсною або її умов.

Зокрема за змістом ч. 5 ст. 18 Закону № 1023 у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні, або договір може бути визнано недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Із ч. 2 ст. 18 Закону вказано, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Суд першої інстанції встановив, що даний договір фінансового лізингу обмежує і виключає права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обов'язків, передбачених договором та законом, значно звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положень ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізигну та передачі цієї речі належної якості, та розширені права лізингодавця, що суперечить вимогам законодавство, яке регулює дані правовідносини.

Згідно п. 1.4 даного договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його зміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, задоволення гарантійних вимог. За вищенаведеними зобов'язаннями по договору відповідає продавець.

Судом встановлено, що у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то умови договору в цій частині суперечать нормам ст. 808 ЦК України, де передбачено, що лізингодавець та продавець, в разі вибору продавця лізингодавцем, несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Із договору фінансового лізингу, ст. 8 вбачається, що вартість предмета лізингу становить 11 086.96 доларів США, що еквівалентно 255 000 грн.

Позивач вказує, що до проведення оплати за адміністративні послуги між ним та лізингодавцем було обумовлено вартість лізингу на суму 160 000 грн. В підтвердження своїх доводів позивач надав витяг із інтернету про наявність у відповідача автомобіля Нісан мікра, об'єм двигуна 1.2, коробка передач автомат - на суму 160000 грн. Однак, у договорі відповідач вказав іншу вартість, що не відповідає домовленості між сторонами договору. А отже між сторонами не погоджена істотна умова даного договору, що порушує права споживача.

Судом першої інстанції дано повну юридичну оцінку умовам даного договору фінансового лізингу щодо прав і обов'язків як лізингоодержувача, так і лізингодавача. Зокрема, щодо адміністративного платежу, відмови від договору при значному збільшені ціни предмета лізингу, умов розірвання договору, невідповідальності лізингодавця та покладення значно більшої відповідальності на лізингоодержувача ( ст. 12), відсутності додатку № 3 - графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, та інші пукти договору, які суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача».

Отже, суд виходив з того, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, який укладено між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України " Про захист прав споживачів", якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, позбавлення достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення, така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг, коли надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору

Суд першої інстанції виходив з того що відповідач створив умови при яких позивач був реально позбавлений можливості оцінити інформацію, оскільки працівники відповідача не надали позивачу достатньо часу для прийняття ним виваженого рішення, оскільки позивач оплатив перший платіж до підписання договору, чого не заперечив в судовому засіданні представник відповідача.

Вищезазначеним обставинам суд першої інстанції дав вірну оцінку як поняттю обману, що охоплюється диспозицією статті 19 Закону "Про захист прав споживачів", тобто в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилась у створенні умов при яких позивач був позбавлений виважено та об'єктивно оцінити умови угоди.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів є фінансовою послугою.

Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнаний недійсним.

Судом встановлено, що договір лізингу було укладено 29.09.2015 року. Відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року, який набув чинності 28.06.2015 року, надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) є видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Отже договір фінансового лізингу укладено відповідачем без відповідного на це дозволу, як передбачено Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Враховуючи встановлені обставини по даному договору фінансового лізингу суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання його недійсним, оскільки зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору в цілому, що відповідає ст.18 Закону України " Про захист прав споживачів".

Крім того недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Із ст. 628 ЦК України вбачається, що договір лізингу є змішаним договором і містить в собі як договір найму, так і договір купівлі-продажу. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі і за участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29.09.2015 року, укладений між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем ОСОБА_1, нотаріально посвідчено не було.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено умови договору, дано їм вірну юридичну оцінку та обґрунтовано зроблено висновок, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, а також спричиняють позивачу шкоду. А отже даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства і його слід визнати недійсним.

Оскільки даний договір слід визнати недійсним, тому сплачена за договором сума підлягає поверненню позивачу.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із визначених ст.303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки при вирішенні даної справи суд на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами і правові норми, що їх регулюють, та прийшов до правильного висновку про визнання договору недійсним,

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 60 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 17 листопада 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: