№ 2/521/687/16
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Борисової Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за позивачем право власності на вказане майно; судові витрати покласти на відповідачів.
У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі у судові засідання не зявлялися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини.
Згідно п. 1.4. договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на споживчі потреби.
Відповідно до п. 2.1. договору у забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме трикімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках.
1/2 частина квартири належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.08.2003 року ОСОБА_4Ю, державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори по реєстру за № 7-2130;
1/2 частина квартири належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.09.2007 року ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу по реєстру за № 2073.
На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги, яке виникло з договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки від 08.11.2007 року.
Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли в звязку із невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобовязань за договором про надання споживчого кредиту, які забезпечені іпотекою, суд вважає, що спірні відносини регулюються Розділом І Книги пятої ЦК України, які містять загальні положення про зобовязання та забезпечення виконання зобовязання, а також Законом України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 2.1.1. іпотечного договору, іпотекодержатель має право на усі передбачені законодавством України права іпотекодержателя, також має право вимагати від іпотекодавця дотримання прав іптекодержателя, що надані йому Законом України «Про іпотеку».
Пунктом 4.1. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іподекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.
Пункт 5 іпотечного договору від 08 листопада 2007 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя.
Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити.
Разом із цим, суд враховує положення Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до змісту цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.
За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Оскільки судом встановлено сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання.
Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Так, в матеріалах справи містяться копія платіжного доручення № 67421753 від 29 грудня 2015 року та меморіальний ордер № 67134013 від 23 грудня 2015 року про сплату ПАТ «Дельта Банк» коштів за публікацію оголошення в газеті щодо виклику відповідача в судове засідання на загальну суму 540,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.ст. 526, 575, 589, 590, 591, 598, 599, 612 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 217, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру, що складається з трьох кімнат та має такі характеристики: 1,5 коридор, 2 вбуд. шафа, 3- туалет, 4 ванна, 6 кухня, 7, 8, 9 житлові, загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 45,6 кв.м та знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.
Припинити право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4.
Визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для передачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» технічного паспорту та правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_6.
Встановити відстрочку виконання рішення, відповідно до якої примусове виконання судового рішення можливе з дати прийняття закону України про втрату чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у звязку із набранням чинності Законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави в рівних частинах судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп., по 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. з кожного.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в рівних частинах судові витрати у розмірі 540 (пятсот сорок) грн. 00 коп., по 270 (двісті сімдесят) грн. 00 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні, з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий Ю.В. Тополева