АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2279/16-ц 22-ц/774/1674/К/16
Справа № 212/2279/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1674/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 26 (ІV) Доповідач Л.В. Михайлів
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Так, оглядом МСЕК від 16.11.1993 року йому вперше встановлено втрату професійної працездатності по вібраційній хворобі в розмірі 35%, в подальшому він проходив чергові огляди й останнім оглядом МСЕК від 25.11.2014 року йому встановлено 55% втрати професійної профпрацездатності, з яких 30% - по хронічному обструктивному захворюванню легень, 15% - по вібраційній хворобі та 10% - по туговухості, а також третю групу інвалідності безстроково.

Вважаючи причиною отримання професійних захворювань тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці та шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду у сумі 275600 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь 25000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб та на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що втрата профпрацездатності позивачем мала місце в різні періоди й врегулювання спірних правовідносин повинно здійснюватися у відповідності до діючого на той час законодавства; факт роботи позивача на різних підприємствах; пропуск позивачем строку позовної давності; відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди та підстав для покладення обовязку з її відшкодування, оскільки право позивача на пільги та компенсації за важкі та шкідливі умови праці відповідачем не порушувались.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 12.07.1968 року по 02.11.1970 року працював на підприємстві відповідача слюсарем шахти «Гвардійська», з 18.06.1990 року по 27.10.1993 року підземним прохідником тресту «Кривбасшахтобуд», з 27.10.1993 року по 08.07.1994 року доставщиком кріпильних матеріалів, слюсарем черговим по ремонту обладнання шахти «Гвардійська», з 19.04.1995 року по 31.03.1996 року слюсарем шахти «Жовтнева», з 03.10.1996 року по 01.09.1998 року електрозварювальником тресту «Кривбасшахтобуд», що підтверджується записами трудової книжки позивача (а.с. 6-8)

Згідно витягу із акту огляду у ЛТЕК від 16.11.1993 року ОСОБА_2 первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі та третю групу інвалідності з подальшими переоглядами. Під час проходження повторних щорічних оглядів втрата професійної працездатності позивача зменшилася до 25%, що підтверджується витягами із актів огляду у ЛТЕК від 06.12.1994 року, 30.11.1995 року, 15.01.1997 року, 10.12.1998 року, 08.11.2000 року (а.с. 94-99).

Висновком МСЕК від 12.05.2005 року при повторному огляді ОСОБА_2 встановлено загальний відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 40%, з них: 15% - первинно по хронічному обструктивному захворюванню легень та 25% - повторно по вібраційній хворобі, туговухості, безстроково (а.с. 100).

Під час проходження повторного огляду ОСОБА_2 встановлено загальний відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 55%, з них: 30% - по хронічному обструктивному захворюванню легень та 15% - по вібраційній хворобі, 10% - по туговухості, а також третя група інвалідності, безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральну шкоду в сумі 25000 грн., суд першої інстанції керувався вимогами ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на те, що суд першої інстанції при вирішенні справи допустив неправильне застосування норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно витягу із акту огляду у ЛТЕК позивачу втрату професійної працездатності по отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, а саме: з діагнозом вібраційна хвороба первинно встановлено 16.11.1993 року, а з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень 12.05.2005 року. Саме з часу первинного встановлення хронічних захворювань у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, яку заподіяно внаслідок ушкодження здоровя на виробництві, а тому спір з приводу її відшкодування повинен вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого такого права.

Однак, визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про їх врегулювання у відповідності до положень ст. 237-1 КЗпП України в редакції від 13 січня 2000 року та ст.ст. 23, 1167 ЦК України в редакції 2003 року, тобто за нормами матеріального права, не врахувавши, що оскільки право у позивача на відшкодування моральної шкоди виникло в різні роки, то воно підлягає врегулюванню за законодавством чинним на момент первинного встановлення потерпілому втрати професійної працездатності, а не на момент звернення його до суду з даним позовом.

Отже, правовідносини з відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаного з виконання трудових обовязків регулюються законодавством, чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування такої шкоди, яке настає з дня встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності.

Зазначене передбачалося як п. 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472, які діяли до 11.07.2001 року, так і п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції від 15.03.2015 року, яким на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» № 77-VIII від 28 грудня 2014 року внесено зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» й викладено його в новій редакції, яка й діє станом на теперішній час.

Оскільки, позивачу ОСОБА_2 первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності 16.11.1993 року в розмірі 35% по вібраційній хворобі, що підтверджується витягом з акту огляду у ЛТЕК (а.с. 14), то правовідносини сторін повинні регулюватися законодавством, чинним саме на день встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливих умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила).

Що ж стосується порядку та відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати профпрацездатності, що встановлено вперше за висновком МСЕК від 12.05.2005 року, то в даному випадку спір вирішується не на підставі норм КЗпП України та ст.ст. 23, 1167 ЦК України, а у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, згідно приписів ст.ст. 21, 28 якого передбачено, що відшкодувати заподіяну працівникові моральну шкоду, отриману внаслідок ушкодження його здоровя за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Враховуючи те, що жодних позовних вимог до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивачем не заявлялося, а ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем в цій частині вимог, колегія суддів враховує тільки висновок щодо первинного встановлення втрати профпрацездатності від 16.11.1993 року, який надає право позивачу на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про охорону праці» та Правил.

Так, статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Покладення обовязку з відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, на власника підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган передбачалося й Правилами.

Згідно п.11 Правил в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

При цьому, ст. 440-1 ЦК УРСР в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.

Актом розслідування професійного захворювання від 29.11.1994 року встановлено, що професійне захворювання з діагнозом вібраційна хвороба, двосторонній кохлеарний неврит позивач отримав внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на тресті «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривабсруда», правонаступником якого є відповідач (а.с. 12).

Оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював позивач, тим самим порушивши ч.2 ст. 152 КЗпП України. ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обовязок, що в свою чергу стало причиною отримання позивачем професійних захворювань, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач як правонаступник ВО «Кривбасруда» є винним у заподіянні моральної шкоди позивачу.

Факт спричинення моральної шкоди знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, позивач переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Враховуючи те, що доказів в спростування доведеності факту заподіяння позивачу моральної шкоди та вини в цьому ВО «Кривбасруда», де він працював, відповідачем суду не надано, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_2 заподіяно морально шкоду з вини роботодавця і він має право на її відшкодування.

Не погоджується й колегія суддів з доводами апеляційної скарги представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до ст. 83 ЦК УРСР, не мають строку позовної давності. Аналогічна правова норма міститься і в ст. 268 ЦК України, чинного на теперішній час.

Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 24 грудня 2014 року у справах № 6-207цс14, № 6-156цс14, які відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів та мають враховуватися при застосуванні таких норм матеріального права.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує розяснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який поступово зменшився з 35% до 25%, час протягом якого позивач працював у відповідача на посадах пов'язаних з виникненням професійних захворювань, його моральні та фізичні страждання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Також при визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів враховує й ту обставину, що позивач протягом досить тривалого часу (більш ніж 20 років) не звертався з вимогою про відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Враховує колегія суддів також й розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України, відповідно до яких, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (асз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму).

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 24.12.2014 року по справах №6-156цс14, № 6-188цс14, 6-207цс14 та у постанові від 18.03.2015 року № 6-24цс15.

З огляду на викладені обставини, виходячи з меж відшкодування моральної шкоди, яка визначається у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, розмір якої згідно положень ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» становить 1450 грн., а також враховуючи засади розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 7250 грн. (1450 грн. х 5 мінімальних зарплат) й стягнути його з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 із стягненням на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» у рахунок відшкодування моральної шкоди 7250 грн.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів стягує з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3, п. 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7250 (сім тисяч двісті пятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_6