Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/3905/16 Головуючий у 1 інстанції: Гасанбеков С.С.
Є.У.№ 322/781/16 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 серпня 2016 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

Суддів: Маловічко С.В.,

Краснокутської О.М.

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу удаваним,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання удаваним договору купівлі-продажу належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що оспорюваним правочином приховано договір застави квартири на забезпечення належного виконання нею її боргових зобов'язань перед відповідачем за договором позики від 12 вересня 3013 року на суму 45 000 грн., що становило еквівалент 5 540 доларів США. З метою забезпечення позову просила накласти арешт на спірну квартиру, оскільки відповідач має намір її продати.

Ухвалою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року відмовлено ОСОБА_3 у вжитті заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі про скасування ухвали суду першої інстанції і постановлення нової - про накладення арешту на спірну квартиру ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_3 не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. 16.08.2016 року на адресу апеляційного суду надійшла її заява про залишення справи без розгляду.

Згідно з ч.1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками та доповненнями, встановленими главою 1 розділу У ЦПК України.

У главі ЦПК України про апеляційне провадження передбачено лише два випадки, коли сторони можуть реалізувати диспозитивні права щодо розпорядження своїми процесуальними способами захисту: відмова позивача від позову та мирова угода сторін (ст. 306 ЦПК України), унаслідок чого рішення суду на підставі статей 205 і 310 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Повноваженнями залишати позов без розгляду на стадії апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не наділений, оскільки така заява позивача може бути розглянута і вирішена лише до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 31, ст.174, ст.300, ст. 306 ЦПК України позивач протягом усього часу розгляду справи, зокрема, в апеляційному суді, може відмовитися від позову. Особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до початку розгляду справи в апеляційному суді, або протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково.

Зважаючи на те, що до початку розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу не відкликала, заяву про відмову від позову або від апеляційної скарги не подала, передбачених законом підстав для залишення апеляційної скарги без розгляду не має.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок , встановлений для його вирішення.

Відмовляючи ОСОБА_3 у вжитті заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заявлені вимоги про визнання за нею права власності на спірну квартиру, а тому підстав для накладення арешту на спірне майно немає.

Проте таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В силу ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №6 «Про практику застосування судами Цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Вказані роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України суд першої інстанції залишив поза увагою. Суд не звернув уваги на те, що у випадку задоволення позову і визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст.235 ЦК України, судом буде встановлено, що право власності на спірну квартиру до відповідача не перейшло, оскільки спірним договором був прихований договір застави.

За вказаних обставин оскаржувану не можна визнати такою, що постановлена з дотримання норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.312 п.3 ЦПК України вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307,312 п.2 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 липня 2016 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: