АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/2221/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Гордєєв В.О.
Провадження № 22-ц/789/95/16 Доповідач - Бершадська Г.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

при секретарі - Романська К.М.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 10 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна і відшкодування витрат,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнив, і просив визнати придбане ним майно, яке знаходиться у квартирі АДРЕСА_1, відповідно до переліку в позовній заяві його особистою власністю, витребувати зазначене майно у відповідачки, повернути йому та стягнути з відповідачки понесені ним витрати в сумі 115188,58 грн. та судові витрати в сумі 1559,81 грн.

Позивач посилається на те, що з листопада 2008 року по 9 червня 2014 року він перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_2, яка вигнала його, звинувативши у крадіжці її майна. За час спільного проживання у м. Івано-Франківськ, відповідачка не працювала, ним за власні кошти були придбані речі домашнього вжитку на загальну суму 40793 грн. У с. Озеряни Бучацького району за час спільного проживання з відповідачкою ним понесені витрати в сумі 115188,58 грн. на будівництво сауни, на придбання щебеню, піску, гравію, газового котла, цегли, ламінату, снігозатримуючих кутників бляхи, на благоустрій подвір'я, на ремонт фасаду будинку з обкладенням каменем, на ремонт підвального приміщення, на придбання незамерзаючої рідини до індивідуального опалення, встановлення кабельного телебачення, укомплектування пам'ятника батьківських могил, всього на загальну суму 98249 грн., крім цього ним були організовані і проплачені поїздки відповідачці в санаторії: м. Алушти, "Світанок" м.Моршин, "Шаян" Закарпатської області на суму 15732 грн. та проплачені квитки до Москви в сумі 957,58 грн. Позивач зазначав, що речі, вказані у позовній заяві, є його особистою власністю, тому просив витребувати їх з незаконного володіння відповідачки, визнати це майно його приватною власністю та стягнути понесені ним витрати за час спільного проживання.

Рішенням Бучацького районного суду від 10 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказав, що суд не звернув уваги на те, що відповідачка в судовому засіданні його позов визнала частково, не взяв до уваги те, що з відповідачкою в с.Озеряни вони спільно вели господарство, пояснень свідків про проведені ним роботи в її будинковолодінні, накладних та чеків на придбані речі, проплачену ним путівки в санаторії. В період спільного проживання він працював і отримував хороший заробіток, а відповідачка ніде не працювала, перебувала на його утриманні і не надала суду доказів про наявність у неї власних коштів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що ОСОБА_2 дійсно тривалий час (7 років) була в США на роботі і звідти повернулась через те, що не сплачувала податків. За час спільного проживання він коштів відповідачки не бачив, остання перебувала на його утриманні і всі роботи проводились за його особисті кошти. Він не був квартирантом, вони разом проживали і спільно вели господарство.

Відповідач ОСОБА_2 подала суду заяву, в якій просила апеляційну скаргу відхилити і слухати справу в її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Проте з таким висновком суду колегія повністю погодитись не може виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень в судовому засіданні позивач свої вимоги обгрунтовував тим, що за час спільного проживання з ОСОБА_2 ним за особисті кошти були придбані рухомі речі (майно) згідно переліку (21 шт.), на які він просив визнати за ним право власності та витребувати їх у відповідачки. Також позивач зазначав, що ним за особисті кошти було проведено значну кількість робіт по покращенню стану будинковолодіння ОСОБА_2, що в с.Озеряни Бучацького району, на що було затрачено будівельні матеріали у вказаних ним кількостях та кошти у наведеному вартісному виразі.

Згідно звукозапису фіксування судового засідання технічними засобами відповідач ОСОБА_2 в суді першої інстанції позов визнала частково та пояснювала, що позивач за власні кошти придбав лише пральну машинку і кухонну стінку, які вона погоджувалась йому повернути. Вказувала, що 7 років вона перебувала в США на роботі і у неї були власні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи часткове визнання відповідачкою позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання повернення позивачу пральної машинки "CANDY" (вартість якої згідно квитанції 3499 грн (а.с.10) та кухонних меблів "Юлія 2" вартістю 4420 грн (а.с. 11) слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2 повернути їх відповідачу, оскільки згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вимоги про визнання права власності на ці речі за позивачем не підлягають до задоволення, тому що належним і достатнім способом захисту прав позивача є повернення майна позивачу.

Що стосується іншого майна, то позивач не довів суду, що ним за особисті кошти придбавались наведені ним речі, які за його твердженнями знаходяться у відповідачки. Фіскальний чек від 5 березня 2009 року, у якому відображено оплату за придбаний холодильник "Indesit" не доводить передачу і знаходження його у відповідачки. Відривний талон "Світу стильних меблів" на куток "Ромео" з датою виготовлення 27 січня 2009 року також не свідчить про придбання його ОСОБА_1

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні таких позовних вимог.

Щодо відшкодування коштів за придбання двох машин щебеню (2000 грн), двох машин піску (2000 грн), двох машин гравію (2000 грн), газового котла (5000 грн), однієї машини цегли (1000 грн), придбання і облаштування снігозатримуючих кутників бляхи (1500 грн), ламінату до кімнати (5000 грн), незамерзаючої рідини до індивідуального опалення (1299 грн), укомплектування пам'ятників батьківських могил (1000 грн), а також на будівництво сауни (30000 грн), благоустрій подвір'я (5000 грн), ремонт фасаду будинку з обкладанням каменем (25000 грн), ремонт підвального приміщення (17500 грн), суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності цих вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не довів суду своїх вимог щодо придбання ним в таких кількостях будівельних матеріалів і такою вартістю за власні кошти (гравію, піску, щебеню, цегли, ламінату, снігозатримуючих кутників) для покращення стану будинковолодіння відповідачки, що у с.Озеряни Бучацького району та понесених саме ним таких витрат у таких розмірах на будівництво сауни (30000 грн), благоустрій подвір'я (5000 грн), окрім придбання каменю, піску, гравію, ремонт підвального приміщення (17500грн) та фасаду будинку з обкладанням каменем (25000 грн), укомплектування пам'ятника батьківських могил (1000 грн), влаштування кабельного телебачення (400 грн).

В суді першої інстанції допитані свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтверджували, що за час проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 в будинковолодінні у с.Озеряни була влаштована сауна,зроблено ремонт підвалу, обкладено фундамент будинку каменем та проведено благоустрій подвір'я. Однак ніхто з цих свідків не вказав, яка сума коштів була оплачена за виконані роботи (конкретно за які роботи і скільки), які будівельні матеріали, в яких кількостях та за які кошти придбавались і використовувались у проведених роботах.

Пояснення позивача та свідків про те, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, та довідки про заробіток ОСОБА_1 за період з 2008 року по 2011рік не є допустимими і безспірними доказами того, що всі матеріали придбавались за кошти позивача та що виконані роботи оплачувались також його коштами.

За вказаних обставин суд вірно відмовив у стягненні таких коштів за недоведеністю позовних вимог.

Що стосується повернення коштів за придбання путівок для відпочинку у санаторіях м.Алушта, "Світанок" м.Моршина, "Шаян" Закарпатської області і за проїзд до Москви і назад, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для їх повернення. Позивач на підтвердження вартості цих витрат на відпочинок надав суду довідку-рахунок від 22 червня 2011 року, згідно якої платником в сумі 4032 грн зазначена Івано-Франківська профспілка авіаційних диспетчерів та квиток на проїзд в Москву на ім'я ОСОБА_2 вартістю 478,79 грн (а.с. 20).

В судовому засіданні ОСОБА_2 з приводу зазначених вимог пояснювала, що вона не просила позивача купляти їй путівки для відпочинку і не зобов'язувалась в подальшому повертати їх вартість (якби знала що буде зобов'язана повертати їх вартість, то не погодилася на це і не поїхала б), а в Москву вони їхали на весілля до її родича, однак зворотні квитки для них двох купляти її родичі.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції визнав, що домовленості про повернення вартості відпочинку і проїзду в майбутньому у них не було.

Наведене свідчить про те, що у відповідачки відсутній обов'язок по поверненню коштів за відпочинок у санаторіях та за проїзд в Москву і з Москви.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в іншій частині є законним і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду від 10 листопада 2015 року в частині відмови ОСОБА_1 у позові про зобов'язання ОСОБА_2 повернути йому пральну машину "CANDY" вартістю 3499 грн та набору кухонних меблів "Юлія-2" вартістю 4420 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 пральну машину "CANDY" вартістю 3499 грн та набір кухонних меблів "Юлія-2" вартістю 4420 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 46,83 грн сплаченого судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська