Справа № 199/2586/16-ц
13 червня 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
при секретарі Лавріщевій Г.Є.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння №14 по вулиці Прохолодній у місті Дніпропетровську.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2004 року, виданого Четвертою державною нотаріальною конторою міста Дніпропетровська, реєстровий №5-917, на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння №14 по вул. Прохолодній у місті Дніпропетровську, інша 1/2 частина домоволодіння на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 20.01.1981 року, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради.
ОСОБА_3 померла 08.12.1984 року, актовий запис №2610.
Позивачка зазначає, що постійно проживає у належній їй 1/2 частині домоволодіння №14 по вул. Прохолодній у місті Дніпро та зареєстрована у будинку з червня 2002 року. В іншій 1/2 частині домоволодіння №14 по вул. Прохолодній у місті Дніпро після смерті ОСОБА_3 ніхто не проживав та не підтримував приміщення у належному стані.
Починаючи з 2002 року та по теперішній час позивачка постійно проживає у всьому домоволодінні, підтримує будинок, господарські будівлі та споруди в належному стані.
Як дізналася позивачка згодом, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її син відповідач по справі ОСОБА_4, який свідоцтво про право на спадщину після померлої 08.12.1984 року ОСОБА_5 не отримував, до позивачки будь-яких вимог щодо звільнення житлового приміщення, виселення чи витребування майна з чужого незаконного володіння не ставив.
Посилаючись на те, що більш ніж 14 років вона постійно проживає в домоволодінні, відкрито та безперервно користується будинком та господарськими будівлями і спорудами, здійснила ремонт будинку, сусіди вважають її власником домоволодіння, володіння є добросовісним, відкритим, безперервним і жодна особа не має претензій до цього домоволодіння та про свої права на нього не заявляла, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння №14 по вул. Прохолодній у місті Дніпропетровську, за набувальною давністю.
Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав, у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав, про розгляд справи повідомлявся належним - через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №104 від 03.06.2016 року. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2004 року, виданого Четвертою державною нотаріальною конторою міста Дніпропетровська, реєстровий №5-917, на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння №14 по вул. Прохолодній у місті Дніпропетровську, інша 1/2 частина домоволодіння на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 20.01.1981 року, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради.
ОСОБА_3 померла 08.12.1984 року, актовий запис № 2610.
Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, що ОСОБА_1 постійно проживає у домоволодінні №14 по вул. Прохолодній у місті Дніпро та зареєстрована за даною адресою з червня 2002 року. В 1/2 частині домоволодіння №14 по вул. Прохолодній у місті Дніпро, яка належала померлій ОСОБА_3, з 2002 року ніхто не проживав, що також підтвердили в ході судового розгляду свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
Згідно з технічним паспортом домоволодіння №14 по вул. Прохолодній у місті Дніпропетровську, складається з: житловий будинок літ. А-1 житловою площею 40,0 кв.м., загальною площею 49,1 кв.м.; літня кухня літ. Б., сараї літ. В, Е, вбиральня літ. Д, сараї літ. И, К, навіс літ. Л, споруди та вимощення № 1-12, І, ІІ.
Відповідно до довідки від 04.04.2016 року, виданої інженером з ІНМ фізичною особою підприємець ОСОБА_10, яка діє на підставі кваліфікаційного сертифікату серія АЕ № 002390 від 01.07.2013 року, зазначено про зміну допоміжної та житлової площ в житловому будинку літ. А-1, за рахунок уточнення лінійних розмірів демонтування перегородок (без порушення капітальних несучих стін)та переобладнання, виконано у 1990 році, а тому не належить до самочинного будівництва.
В силу ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Згідно з положенями ст.5 ЦК України про дію закону у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачка не вчиняла будь-якого кримінально-карного діяння, або інших протиправних дій з метою заволодіння спірною частиною будинку, тому суд приходить до висновку, що вона правомірно володіє вказаним нерухомим майном.
Виходячи з аналізу норм ЦК України ст.ст. 388, 390 ЦК України, які використовують поняття «добросовісність», суд приходить до висновку, що особу, яка заволоділа майном, слід вважати добросовісною, якщо на момент заволодіння майном вона мала всі підстави вважати, що законний власник у майна відсутній, або якщо власник у майна є, то він втратив інтерес до цього майна. Тобто добросовісність володільця такого майна обумовлена відсутністю або власника взагалі, або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця, а отже в основу поняття добросовісності володільця покладено: правомірність дій володільця майна, мовчання і бездіяльність попереднього власника протягом усього строку набувальної давності.
Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.2 п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Правовий аналіз положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав, а саме: визнання права на домоволодіння за набувальною давністю не суперечить положенням ст. 16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 вказаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
З огляду на встановленні обставини та враховуючи, що позивачка більше 14 років постійно проживає в домоволодінні, відкрито та безперервно користується всім будинком, господарськими будівлями і спорудами, постійно підтримує його належному стані, її володіння є добросовісним, відкритим, безперервним і жодна особа не має претензій до цього домоволодіння та про свої права на нього не заявляла, тому суд вважає визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння №14 по вулиці Прохолодній у місті Дніпропетровську, яка належала ОСОБА_3, за набувальною давністю.
Керуючись ст.ст. 10, 15, 57-61, 208, 209, 212-215, 224-229 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину домоволодіння №14 по вулиці Прохолодній у місті Дніпропетровську, яке складається з: житловий будинок літ. А-1 житловою площею 40,0 кв.м., загальною площею 49,1 кв.м.; літня кухня літ. Б., сараї літ. В, Е, вбиральня літ. Д, сараї літ. И, К, навіс літ. Л, споруди та вимощення № 1-12, І, ІІ, що розташоване на земельній ділянці площею 610 кв.м., яка належала ОСОБА_3, за набувальною давністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: