У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні частиною домоволодіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні частиною домоволодіння.

Посилався на те, що він є власником 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідач є власником 3/5 частини вказаного домоволодіння. У користуванні позивача перебувають приміщення: 1.1−1.7 (згідно технічного паспорту), а також господарські будівлі: літня кухня літ. Б, гаражі літ. П і літ. Р, вбиральня літ. О, літній душ літ. Л. У користуванні відповідача знаходяться приміщення 2.1−2.4, 3.1−3.6 та господарські будівлі: літня кухня літ. И, сарай літ. Г, вбиральня літ. М. ОСОБА_7 чинить позивачу перешкоди у користуванні його гаражами, оскільки встановив квіткові клумби навпроти виїзду, а також побудував ворота між стіною сараю літ. Г та частиною городу, якою користується ОСОБА_6, що унеможливлює користування літньою кухнею та сараєм. Враховуючи викладене позивач просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом відновлення доступу до гаража, заборонити відповідачу паркувати свій автомобіль на території земельної ділянки та зобов'язати останнього відновити вільний доступ до літньої кухні літ. Б та сараю літ. В.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивачем не надано доказів оформлення за ним права власності на самочинне будівництво.

Із такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що позивачу, а також ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі договору міни від 30 травня 1995 року на праві власності належить 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить: кухня 1-1, житлові кімнати 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, тамбур 1-6, загальною площею 47,2 кв. м, у тому числі житловою площею 35,5 кв. м, підсобні приміщення - літня кухня, сарай літ. В, Г, вбиральня літ. К.

ОСОБА_7 належить 2/5 частини спірного домоволодіння та 1/5 частини домоволодіння належить ОСОБА_11

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до повідомлення КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 15 жовтня 2014 року за № 234923 при обстеженні 2/5 частини спірного домоволодіння, що належить позивачу, виявлено самочинне будівництво, а саме: житловий будинок літ. А-1 після реконструкції, літню кухню літ. Б, сарай літ. В, гаражі літ. П та літ. Р. За рахунок реконструкції житлового будинку загальна площа будинку складає 125,8 кв. м, житлова - 79,3 кв. м (а. с. 17).

Разом з тим суди не звернули уваги, що відповідно до уточненої позовної заяви ОСОБА_6 просив усунути йому перешкоди у користуванні конкретними об'єктами нерухомості, однак зазначив про порушення його прав як користувача земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Однак матеріали справи не містять жодних доказів щодо того, на якій підставі і яка земельна ділянка перебуває у спільному користуванні сторін. Суди не врахували, що рішення суду зачіпляє права та інтереси усіх співвласників житлового будинку та надвірних будівель і споруд, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що зазначені ОСОБА_6 об'єкти є об'єктами права цивільного, тобто його право на них не підтверджене у встановленому порядку.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суди не уточнили позовних вимог ОСОБА_6, не встановили суб'єктивний склад осіб, що мають брати участь у справі, не роз'яснили сторонам їх права та обов'язки подавати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, не встановили обставини у справі та не застосували норми права, які повинні бути застосовані, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335−338, 343−345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
І.М. Завгородня
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік