Провадження №2/523/1243/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом 59 Будинку офіцерів до ОСОБА_1, третя особа Міністерство оборони України, про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

59 будинок офіцерів звернувся до ОСОБА_1, третя особа Міністерство оборони України, про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20346,87 грн., завданої під час виконання трудових обовязків.

В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що відповідач ОСОБА_1 як директор Дитячого оздоровчого табору імені ОСОБА_2 (далі -ДОТ імені ОСОБА_2) несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну 59 будинку офіцерів внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків. У звязку із звільненням ОСОБА_1 було створено комісію про прийом передачу матеріальних цінностей директора ДОТ імені ОСОБА_2 та встановлено період її роботи з 07.09.2015 року по 11.09.2015 року. Згідно з актами прийому-передачі від 14.09.2015 року комісією було виявлено нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 54465,27 грн.. 15.09.2016 року ОСОБА_1 було звільнено у звязку з закінченням строкового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. ОСОБА_1 відмовилася підписуватися про ознайомлення як з актом так і з наказом про звільнення. На підставі наказу №57 від 30.09.2015 року роботу комісії поновлено здійснено списання матеріалів по бухгалтерському обліку згідно з отриманими актами приймання виконаних робіт поточних ремонтів у таборі, а також внесено зміни до акту прийому передачі матеріальних засобів директора табору та наказу від 14.09.2015 року №55. Наказом начальника 59 будинку офіцерів від 05.10.2016 року №59 було зменшено суму нестачі матеріальних засобів, а відповідні матеріали передати до військової прокуратури Одеського гарнізону. На прохання про добровільне погашення суми нестачі відповідач відмовилася від вирішення питання мирним шляхом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 повністю підтримала позов та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти заявленого позову вказуючи на те, що під час роботи комісії вона не була присутньою через хворобу, на вимогу комісії вона надала ключі від усіх приміщень. В липні серпні 2015 року проводився плановий аудит відповідності фінансово-господарської діяльності, в тому числі і в таборі, за напрямком продовольчого та речового забезпечення, за результатами якого не було встановлено нестачі. З 07 по 17 вересня 2015 року вона знаходилася на лікарняному, все майно по якому складено нестачу повинно було залишатися на території табору. Табір завжди був під охороною як сторожа так і військових. В червні 2015 року відповідач писала заяву на звільнення, однак після розмови з керівництвом 59 будинку офіцерів погодилася продовжити роботу до закінчення терміну контракту, і вже з того часу був наказ начальника 59 будинку офіцерів здійснювати перевірку навіть її сумки, тому якби вона хотіла все одно фізично не могла б нічого винести з території табору. Відповідач також зазначила, що в день проведення перевірки 07.09.2015 року комісія прийшла без наказу, а вона вийшла на роботу оскільки потрібно було йти в Одесводоканал, попередила виконуючого обовязки начальника 59 будинку офіцерів, що буде на лікарняному. ОСОБА_4, яка була в комісії, не знає, що і де знаходиться, тому вона заперечувала щоб без неї проводилася перевірка. За час роботи начальник завжди залякував її, у звязку з конфліктною ситуацією в неї погіршувалося здоровя, тому вирішила звільнитися. В її кімнаті залишився зошит з записами про все наявне майно, однак забрати її вона не змогла. 16.09.2015 року їй пропонували пусті бланки без підписів членів комісії, тому вона відмовилася їх підписувати. Крім неї також відповідальними були і повар Обухіна на кухні, де знаходилися каструлі та ємкість для кави з підігрівачем, а також і медичний працівник, яка користувалася медичними інструментами і в неї на зберіганні вони знаходилися. Після січня 2014 року бухгалтерія 59 будинку офіцерів повинна була списати фельдшерський набір і ножиці, оскільки вони 2000 року, їх могли викинути, бо вони вже були такими, що несли загрозу здоровю . У роторозширювача також закінчився термін експлуатації. Вона зверталася з цього приводу, однак її звернення могли і не зареєструвати. Коли заїжджала на територію табору корзини лежали на звалищі. Кошма пожежна знаходилася в щитках їх було три на вулиці, корпуси №№ 1,3 та деревяний, відповідальною за пожежну безпеку була ОСОБА_5. Так само були розвішені пожежні відра по території табору, якби цього не було, то в травні 2015 року пожежна служба не надала б дозвіл на відкриття табору. Ємкості харчові, обємом кожна по 300 л, білого кольору, 15 чи 17 шт. стояли біля корпусів наповнені водою для пожежної безпеки, для спустошення лише одної необхідно близько чотирьох годин, що не можливо зробити не помічено, стіл на хромованих ніжках в кількості двох штук знаходився в її кімнаті, два столи в кабінеті методиста в другому корпусі, кувалда також в таборі, набір інструментів для теслі знаходився на складі №1 на полиці знизу, оприскувач на складі №1 в картонних коробках, нічого ним не оприскували, незрозуміло навіщо взагалі був закуплений, оскільки його використання впливало б на стан здоровя дітей, урни економ переносні 20 шт. трьох кольорів також в таборі. Незрозуміло також, тарілки були трьох видів, а зазначено в нестачі самі дорогі, тарілки часто билися, їх списанням займалася повар. Комплект полісся це комплект унітазу знаходився на нижній полиці, а приладдя на четвертій полці на складі №1. Чайника алюмінієвого не було, оскільки по закупці 2014 року в коробці прийшло 4 штуки емальованих, про що просила відповідач адміністрацію здійснити виправлення в документах, два з них віддали на кухню, а два залишалися в коробці. Полотно пекан це тканина для миття полів, закупівля 2013 року, вже була такого стану, що підлягала списанню, також і інше майно все залишалося на території табору вона нікуди його не забирала. Майно знаходилося у відкритому доступі. 08.07.2015 року ключі в неї забрали, а 01.08.2015 їх повернули. Комісія не ознайомлювала зі списком, де що було записано. На момент її відсутності на території табору знаходилося 20 осіб, працівників, були журнали кожної зміни, є книга відвідувачів, яку веде сторож, у вожатих ключі від палат, в яких знаходиться також майно, вони несуть відповідальність нього, кастелянша відповідала за білизну. Крім того, відповідач зазначила, що на території табору навпаки залишилося належне їй майно, а саме книжки та тканина, атлас, довжиною 10 м., яку вона привозила для пошиття костюмів, і яке не повернули їй, більше того безпідставно поставили на баланс табору.

Адвокат відповідача ОСОБА_6 вказувала на безпідставність позову, позивач не зазначив куди ділися матеріальні цінності, не надав підтвердження що відповідачка вивозила майно, не погодилася з вимогами оскільки вважає їх незаконними

Представник третьої особи ОСОБА_7 підтримав позов в повному обсязі.

Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як було встановлено судом 08.05.2013 року наказом №66 начальника 59 будинку офіцерів ОСОБА_1 прийнято на посаду директора ДОТ імені ОСОБА_2 за строковим трудовим договором №1, а наказом №177 від 08.11.2013 року переведено за власним бажанням постійно на посаду директора табору (т.1 а.с.12-13,280-281).

08.05.2013 року ОСОБА_1 було ознайомлено з посадовою інструкцією директора (т.1 а.с.14-15).

30.01.2014 року з відповідачкою підписано договір на повну матеріальну відповідальність (т.1 а.с.16).

Відповідно до наказу №77 від 30.06.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з 13.07.2015 року за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, тимчасове виконання обовязків директора покладено на ОСОБА_5, а 10.07.2015 року наказом №84 даний наказ визнано таким, що втратив чинність (т.1 а.с50).

Згідно з наказом №85 від 10.07.2015 року ОСОБА_1 переведено за власним бажанням на посаду директора на умовах строкового трудового договору на період з 10.07.2015 року по 15.09.2015 року (т.1 а.с.53) .

Наказом №30 від 01.07.2015 року було створено комісію по прийому передачі матеріальних цінностей та установчих зборів(т.1 а.с.54) .

10.07.2015 року між сторонами укладено строковий трудовий договір № 228 на строк по 15 вересня 2015 року (т.1 а.с.17-19)

04.09.2015 року знову створено комісію по прийому передачі матеріальних цінностей директора табору, що підтверджується наказом №52 (т.1 а.с.56).

Відповідно до рапорту від 14.09.2015 року комісією виявлено нестачу: ємкість для кави з підігрівачем-1 шт. на суму 2622 грн., стінка - 1 шт. на суму 4231 грн., ліжко -1 шт. на суму 2648 грн., ножиці тупокінцеві -1 шт. на суму 8 грн., язикотримач для дорослих-1 шт. на суму 15 грн., ножиці прямі -1 шт. на суму 22 грн., набір фельдшера -1 шт. на суму 203 грн. роторозширювач -1 шт. - 61 грн., корзина Р-18-12 -1 шт. - 99 грн.,корзина ВКS 2 шт. на суму 132 грн. кошма пожежна 2 шт. на суму 400 грн., лом 4 шт. на суму 172 грн., відро 17 шт. на суму 731 грн. ємкість харчова вертикальна овальна 300 (для пожежнужд) 1 шт. на суму 437 грн., стіл для занять на хромованих ніжках -2 шт. на суму 866 грн. кувалда -1 шт. на суму 21 грн., набір інструментів для теслі в ящику -1 наб. на суму 620,95 грн., каструля н/ж з кришкою 2л. -9 шт. на суму 1653,75 грн., оприскувач ОП-202 ОСОБА_3,8 літрів з телескопічним брандспойтом -1 шт. на суму 160 грн., урна економ переносна синя -1 шт. на суму 315 грн., тарілка діам.200 -91 шт. на суму 874,51 грн., компакт «Полісся» в комплекті з сидінням та аромат. кнопкою -1 шт. на суму 499,16 грн., чайник алюмінієвий -2 шт. на суму 494 грн., інструмент сантехнічний 1 наб. на суму 750 грн. полотно неткане шир. 1,5 м 30м.п. на суму 691,50 грн., білизна ліжкова полуторна -5 шт. на суму 1620 грн., а всього на загальну суму 20346,87 грн.(т.1 а.с.151-152).

Відповідно до наказу №120 від 14.09.2015 року директора ОСОБА_1 звільнено з посади (т.а.с.57).

Наказом №59 від 05.10.2015 року внесено зміни до наказу від 14.09.2015 №55 та зменшено суму нестачі матеріальних засобів у розмірі 34118,40 грн., а матеріали передати до військової прокуратури.

Відповідно до листа військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України від 04.11.2015 року №11276 вих-15 було проінформовано начальника 59 будинку офіцерів про те, що підстав, передбачених ст.214 КПК України необхідних для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до єдиного реєстру досудових розслідувань не виявлено (т.1 а.с.62).

20.10.2016 року позивач звернувся до відповідача з пропозицією добровільної сплати суми нестачі, у відповідь на яку ОСОБА_1 відмовилася з посиланням на необґрунтованість вимоги у звязку з проведення аудиту, наявністю майна на території табору, порушеннями комісії, яка проводила приймання передачу у її відсутність, без офіційного доведення наказу до відома, вилученням усіх ключів від приміщень.

Свідок ОСОБА_8, яка працює бухгалтером з 01.06.2013 року, в засіданні пояснювала, що вона була в складі комісії по прийому передачі матеріальних цінностей від попереднього директора табору Пономаренка до ОСОБА_1, станом на 01.01.2015 року все майно було на місці. До приміщень табору був доступ інших осіб, ОСОБА_1 давала ключі від складу техніку. З боку керівництва 59 будинку офіцерів були зауваження по відповідальному зберіганню майна табору. ОСОБА_1 складала акти на списання майна, а затверджував начальник 59 будинку офіцерів. Територія табору була під охороною, міг заїхати автомобіль постачальника.

Свідок ОСОБА_9, яка працює методистом, зазначила, що вона була в складі комісії в вересні 2015 року. 07.09.2015 року до прибуття ОСОБА_10 комісія рахувала майно, яке знаходилося на вулиці. Ближче до 13.00 години прийшла директор табору від підпису про ознайомлення з наказом щодо перевірки майна вона відмовилася, а з наступного вона вже була на лікарняному, комісія передала список майна до бухгалтерії, зробили перерахунок та встанови нестачу. При складені списку свідок вказувала приміщення та що в ньому знаходиться, а потім спів ставляли з тим що було раніше.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України)

Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Правова позиція ВСУ викладена в постанові від 23.12.2015 року у справі №6-1654цс15, та у постанові від 27.04.2016 року у справі № 6-216цс16.

Як видно з матеріалів справи позовна заява до суду надійшла поштою 30.11.2015 року, а відправлена 27.11.2015 року.

Враховуючи день виявлення нестачі 14.09.2015 року та дату направлення позову до суду 27.11.2015 року, суд прийшов до висновку, що строк звернення до суду в один рік було пропущено, що є окремою підставою для відмови в задоволенні вимог.

Разом з тим, оцінивши усі надані докази в сукупності суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню саме у звязку з тим, що позивач не довів наявність вини в діях відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до умов договору про повну матеріальну індивідуальну відповідальність від 30.01.2014 року у разі встановлення вини працівника, що призвела до втрат та недостач ввірених йому матеріальних цінностей, визначення збитку, заподіяного установі і його відшкодування здійснюється відповідно з чинним законодавством. Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збиток причинений не з його вини (пункти 3,4).

Відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Нормами ст.138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди позивач не надав доказів на підставі яких він прийшов до висновку, що саме з вини відповідача була виявлена нестача, не було проведено службової перевірки, не запропоновано особі надати пояснення, не відібрано пояснень від інших працівників, не встановлено в який період виникла нестача. При таких обставинах, навпаки виникає сумнів в обєктивності роботи комісії та правильності здійснених висновків щодо нестачі матеріальних цінностей, на що також і вказує перший розрахунок суми на 54465,27 грн., та наступне зменшення до 20346,87 грн..

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим. Тому підстав для його задоволення не має.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58,59, 64, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов 59 Будинку офіцерів до ОСОБА_1, третя особа Міністерство оборони України, про відшкодування матеріальної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: