Справа № 461/8165/15 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/1622/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1; Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Львівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, про зобов»язання внести зміни до наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року в позові відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 У апеляційній скарзі просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що звільнилася з посади фахівця із соціальної роботи, однак на момент звільнення з нею не проведено повний розрахунок та не видано трудову книжку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно наказу Львівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді від 17 серпня 2015 року №507-К позивача було звільнено з посади фахівця із соціальної роботи за власним бажанням і проведено повний розрахунок.

З матеріалів справи, а саме з довідки, виданої Львівським міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 28 серпня 2015 року, розрахункового листа та виписки з зарплатної картки ПАТ»Кредобанк», вбачається, що ОСОБА_2 повністю виплачена заробітна плата за період роботи з 1 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року, в т.ч. і за вимушений прогул, з врахуванням виплачених сум - 2 359,50 грн. - допомоги по безробіттю, яка повернена до Львівського міського центру зайнятості згідно платіжного доручення №702 від 26 серпня 2015 року.

Відтак, заборгованість по заробітній платі відсутня.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників власник або уповноважений ним орган зобов»язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Встановлено, що 17 серпня 2015 року позивач була відсутня на робочому місці, про що зазначено у наказі від 17 серпня 2015 року №507 та складено акт від 17 серпня 2015 року, а тому видати їй трудову книжку не було можливості.

Матеріалами справи також підтверджується неодноразове надсилання листів на адресу позивача з пропозицією отримати трудову книжку, однак позивач на них не реагувала; для одержання трудової книжки в установу не з»являлась, за відсутності будь-яких перешкод з боку відповідача ; не подала письмової заяви щодо можливості надіслання трудової книжки поштою. Навпаки, подала заяву про видачу їй трудової книжки на руки.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя(ст. 237-1 КЗпП).

Позивачем не наведено жодного доказу в обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, а тому судом вірно відмовлено у задоволенні такої.

Розподіл судових витрат судом проведено відповідно до вимог закону, з чим належить погодитись. В апеляційній скарзі відсутні доводи в цій частині.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення Галицького районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: