УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 липня 2014 року по 31 липня 2014 року в сумі 26 713 грн 58 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 2005 року по 1 квітня 2011 року він працював у ПрАТ «Укрпрофтур». Проте, при звільненні у порушення ст. ст. 47, 116 КЗпП України підприємством не проведено йому виплату всіх належних сум, не було видано трудову книжку та не було письмово повідомлено про належні суми при звільненні. У частині неоспорюваних сум відповідач здійснив розрахунок 29 липня 2011 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року з відповідача було стягнуто недоплачену премію в сумі 79 400 грн, при цьому в частині стягнення належних сум при звільненні його позов було задоволено повністю. У подальшому рішенням цього ж суду, від 15 листопада 2013 року, також було задоволено його позов та стягнуто з відповідача на його користь належну при звільненні, але не виплачену частину компенсації за невикористану відпустку в сумі 12 933 грн 84 коп., яке набрало законної сили. Однак, дане рішення суду не виконано. Остаточний розрахунок з ним не здійснено, а тому позивач просив суд позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 513 грн 50 коп. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 липня 2014 року по 31 липня 2014 року в розмірі 26 713 грн 58 коп. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ПрАТ «Укрпрофтур» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що факт наявності заборгованості із заробітної плати та невиплати ОСОБА_3 з вини відповідача всіх сум, належних останньому при звільненні, доведено, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, при визначенні розміру якого необхідно враховувати істотність суми заборгованості порівняно із середнім заробітком на підставі принципу співмірності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26 713 грн 58 коп, виходив із того, що зазначена сума підлягає стягненню за період з 1 липня 2014 року по 31 липня 2014 року (в межах заявлених позивачем позовних вимог) і вона не підлягає зменшенню.

Із висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 14 вересня 2005 року працював на посаді першого заступника голови правління ПрАТ «Укрпрофтур».

Наказом від 1 квітня 2011 року його було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію.

Остаточний розрахунок сум, що належали позивачу при звільненні, в межах неоспорюваних сум, ПрАТ «Укрпрофтур» здійснило 29 липня 2011 року, що сторонами не заперечувалось.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі судових рішень Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року та від 28 березня 2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто недоплачену премію за перевиконання плану у 2010 році у розмірі 79 400 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн., середній заробіток за час розрахунку при звільненні за період з 1 квітня 2011 року по 29 липня 2011 року в розмірі 90 593 грн. 65 коп. (а.с. 7-9, 10-13).

Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, що набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто 12 933 грн. 84 коп. недоплаченої компенсації за невикористану відпустку за 73 дні, яке на час розгляду справи не виконано.

Як убачається зі змісту рішення Оболонського районного суду м. Києва від 3 червня 2014 року, що набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнута сума 12 933 грн 84 коп. за затримку розрахунку при звільненні за період часу з 29 липня 2011 року по 15 листопада 2013 року.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач указував на те, що у зв'язку із несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення з відповідача на його користь недоплаченої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 12 933 грн 84 коп., відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, за період з 1 липня 2014 року по 31 липня 2014 року у розмірі 26 713 грн 58 коп.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені судом (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що оскільки роботодавець не виплатив працівнику належні йому суми у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, з нього на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому суд вірно керувався ч. 2 ст. 117 КЗпП України та, встановивши, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року, що набрало законної сили, позов ОСОБА_3 про стягнення сум, не виплачених при звільненні, задоволено частково, визначив розмір середнього заробітку із врахуванням принципу співмірності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи ОСОБА_3 цих висновків не спростовують.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасовано апеляційним судом помилково.

Відповідно до статті 339 ЦПК України встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 5 листопада 2015 року скасувати та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська