Справа № 758/611/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні суду знаходиться справа № 758/611/16-ц за його позовом до ТОВ фірма «Астарта-Київ» про стягнення середнього заробітку, компенсації та індексації.

Зазначає, що на даний час у нього є побоювання, що відповідач може розпорядитися коштами, майном, що знаходиться в нього на праві власності та відчужити його на користь інших осіб для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 3, 15, 130, 151, 152 ЦПК України, п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року, звертається з даною заявою до суду та просить накласти арешт на грошові кошти та інше майно, що належить відповідачу на праві власності.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що вона (заява) не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні суду дійсно перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Астарта-Київ» про стягнення встановленої за рішенням суду заборгованості середньомісячної заробітної плати за весь час затримки, суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Зі змісту статей 3, 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Стаття 152 ЦПК України визначає, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Верховний Суд України в своїй Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, зазначив, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Аналізуючи вищезазначені норми цивільно-процесуального закону в сукупності з іншим чинним законодавством України, а також враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, можна прийти до висновку, що судом може бути застосований такий вид забезпечення позову як накладення арешту, лише за доведеності заявником ряду обставин, серед яких вирішальною є доведеність належності відповідачу на праві власності певних грошових коштів та конкретно визначеного майна в розумінні статті 190 ЦК України і доведеності того, що зазначені грошові кошти або майно, знаходиться у відповідача або в інших осіб.

Накладення арешту на грошові кошти та інше майно, яке належить відповідачу, як того просить заявник, не визначеного родовими ознаками, чинне законодавство України не допускає.

Крім того, заявником не надано до суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України в підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що є також підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не знайшли свого доведення, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, керуючись ст.ст. 3, 4, 151, 152 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко