У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

МартинюкаВ.І., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Руслана Володимировича, третя особа - компанія «Sandypool Limited», про визнання дій нотаріуса протиправними, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» (далі - ТОВ «МСП Ніка-Тера») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 серпня 2004 року компанія «Vesnel Investment Limited» (Лимасол, Кіпр), як кредитодавець та ТОВ «МСП Ніка-Тера» як позичальник у простій письмовій формі уклали кредитний договір, за умовами якого компанія зобов'язувалася надати і надала товариству цільовий кредит у сумі 2 050 тис. доларів США зі строком користування до 2 серпня 2009 року та із сплатою 6 % річних за користування кредитом.

Надалі сторони змінювали, уточнювали, конкретизували та виклали в іншій редакції суму, строк, умови кредиту та реквізити сторін, укладаючи додаткові до нього угоди. Зокрема, у додатковій угоді від 2 вересня 2011 року № 14 зазначено, що компанія «Vesnel Investment Limited» відступила право вимоги та права забезпечення виконання зобов'язань на користь компанії «Sandypool Limited», у зв'язку із чим преамбулу кредитного договору викладено в іншій редакції із зазначенням нового кредитора.

22 березня 2015 року компанія «Sandypool Limited» звернулася до приватного нотаріуса Нікітіна Р.В. з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ТОВ «МСП Ніка-Тера» на користь компанії «Sandypool Limited» заборгованості з нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 628 992,08 доларів США та 1 607,05 Євро за період з 2 по 22 березня 2015 року за вищезазначеним договором зі змінами та доповненнями та витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 142 тис. грн.

У той же день зазначена заява була задоволена у повному обсязі і вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 186.

Посилаючись на те, що при вчиненні указаної нотаріальної дії нотаріус не дотримався вимог Закону України «Про нотаріат» щодо порядку, умов та підстав вчинення виконавчого напису нотаріусом, внаслідок чого вчинив виконавчий напис за відсутності підтвердження безспірності вимог та за відсутності підтвердження, що минуло не більше року з дня виникнення у стягувача права вимоги ТОВ «МСП Ніка-Тера», просило позов задовольнити, визнавши такі дії приватного нотаріуса Нікітіна Р.В. протиправними.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «МСП Ніка-Тера» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем оспорюється заборгованість перед відповідачем за відсотками за кредитним договором, а справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, оскільки відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушене право позивача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів, пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 22 березня 2015 року до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Р.В. від імені компанії «Sandypool Limited» надійшла заява про вчинення виконавчого напису про стягнення з ТОВ «МСП «Ніка-Тера» на користь компанії «Sandypool Limited» заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 628 992,08 доларів США та 1 607,05 Євро за період з 2 по 22 березня 2015 року за кредитним договором від 3 серпня 2004 року із змінами та доповненнями.

22 березня 2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. на підставі поданих заяви та документів вчинено виконавчий напис.

Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивачем обрано спосіб захисту шляхом визнання протиправними дій нотаріуса, який не є належним способом, і позивачу слід обрати спосіб захисту у позовному порядку шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Проте суди не звернули уваги на те, що позивачем оскаржувалися дії приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису у зв'язку з порушенням правил вчинення нотаріальної дії без вирішення вимог про захист права. Позивачем не порушувалося вимог про те, чи існує заборгованість за договором, якщо існує, то у якому розмірі, і таких вимог судами вирішено не було.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі.

За таких обставин з висновком суду про відмову у задоволенні позову, оскільки пред'явлено позов до неналежного відповідача та позивачем неправильно обрано спосіб захисту неможливо погодитись.

Крім того, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Також предмет та підстави позову визначає позивач (ст. ст. 27, 31 ЦПК України), позивач оспорює дії приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису у зв'язку з порушенням правил його вчинення, а суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, фактично у порушення ст. ст. 11, 303 ЦПК України змінив підстави позову і розглядав спір позивача з кредитором, при цьому спір по суті не вирішено.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

В.І. Мартинюк

В.А. Нагорняк