САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/2951/16-ц
Провадження № 2/206/792/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"05" серпня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Чинник М.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, третя особа Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідачів з позовною заявою? в якій просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в домоволодінні АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що він на підставі договору довічного утримання від 28.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Крім нього в будинку зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_3, її донька ОСОБА_4 та її малолітня донька ОСОБА_5 ОСОБА_4 в 2010 році вийшла заміж та переїхала на постійне місце проживання до чоловіка в м. Кривий Ріг. Там у неї народилася дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яку вона 25.07.2013 року зареєструвала за спірною адресою. 19.12.2013 року він прийшов з роботи додому та виявив, що його дружина ОСОБА_3 (на той час ОСОБА_6) забрала з будинку свої речі та в записці написала, що не бажає з ним жити. Через місяць після цього шлюб між ними був розірваний. Як йому відомо відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 влаштували свої особисті життя, так як вийшли заміж, мають свої сім'ї , але знятися з реєстраційного обліку вони не бажають. Малолітня ОСОБА_5 взагалі ніколи не проживала в його домоволодінні.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я», оскільки місце мешкання їх не відоме. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідачі вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи.

Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини не явки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору довічного від 28.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Крім позивача в житловому будинку за вищевказаною адресою з 14 липня 1998 року зареєстрована колишня дружина позивача ОСОБА_3, шлюб з якою розірвано 05 лютого 2014 року. Також в житловому приміщенні з 24 лютого 2005 року зареєстрована ОСОБА_4 донька ОСОБА_3, народжена останньою в іншому шлюбі та з 25 липня 2013 року зареєстрована малолітня донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи зі змісту вказаної норми права, позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, до якого вони вселились як члени сім'ї, повинен довести, що протягом як мінімум одного року колишній член сім'ї без поважних причин не проживає в житловому приміщенні.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання колишніх членів сім'ї такими, що втратили право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом року) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом.

Натомість до суду позивачем поданий лише один акт від 16 травня 2016 року про обстеження дійсності не проживання відповідачів, який не складений головою квартального комітету уповноваженого складати такі акти, а лише останнім в цьому акті були засвідчені підписи осіб (позивача та двох його сусідів), що склали цей акт. Також акт не містить опису фактів та обставин, які б підтверджували, що відповідачі втратили інтерес до права користування спірним житлом, з яких причин та де перебувають в разі не проживання в будинку. До того ж, обстеження проводилось лише один раз за тиждень до дня звернення до суду.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю яких і складався вищезазначений акт, показали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в будинку АДРЕСА_1 з 2013 року. Як вони чули ОСОБА_4 вийшла заміж, народила доньку та переїхала до м. Кривий Ріг, а ОСОБА_3 також вийшла заміж та переїхала жити до Білорусії. У зв'язку з цим вони дійшли висновку, що відповідачі в будинку позивача не мешкають.

Згідно з довідкою, виданою Кавартальним комітетом №16 Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 16.05.2016 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та має такий склад сім'ї: ОСОБА_3, 1968 р.н., ОСОБА_4, 1988 р.н., ОСОБА_5, 2011 р.н. При цьому документ не містить інформації про те, що члени сім'ї позивача не проживають в належному йому житловому будинку понад один рік без поважних причин (а.с.7).

Позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідачів у спірному домоволодінні без поважних причин (ст.405 ЦК України), позивач не надав, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що факт відсутності відповідачів за адресою: АДРЕСА_1, без поважних причин протягом року являється доведеним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачі тривалий час (понад 1 рік) без поважних причин не проживають у спірному приміщенні, а лише сам факт припинення родинних стосунків між позивачем та відповідачами не є самостійною підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Доказів того, що відповідачі втратили інтерес до права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, матеріали справи не містять.

Керуючись ст. ст. 209,212-215,224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С. В. Зайченко