АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1568/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Довгаль І.П., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення документів для виїзду дитини за кордон без дозволу (згоди) батька, -

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.07.2008 року по 28.04.2011 року, в якому народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею. Батько участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає.

Позивачка має намір разом з дитиною тимчасово виїжджати за кордон зокрема до Германії для відпочинку і оздоровлення дитини, але відповідач безпідставно не надає їй такого дозволу, чим порушує права дитини.

Просила надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без дозволу (згоди) батька; надати їй дозвіл без згоди відповідача оформлювати документи для виїзду ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Германії без зазначення терміну, на який вона з дитиною буде виїзджати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2015 року позов задоволено. Надано дозвіл на виїзд та оформлення документів на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 для виїзду дитини за кордон без дозволу та супроводу батька ОСОБА_1 Додатковим рішенням від 12.02.2016 року саме ОСОБА_2 надано дозвіл на виїзд малолітнього сина ОСОБА_3 без дозволу (згоди) та супроводу на такий виїзд батька дитини ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2015 року скасувати, вважаючи його необґрунтованим, необєктивним та таким, що суперечить вимогам закону. Зазначив, що він не заперечує надати дозвіл позивачу на оформлення документів та на виїзд дитини за кордон. Проте, на який строк і до якої країни позивач бажає виїхати з дитиною, вона йому не повідомляє. Він бажає приймати участь у вихованні дитини. Тому виїзд за кордон на необмежений термін позбавить його такої можливості.

У суді апеляційної інстанції відповідач апеляційну скаргу підтримав, при цьому пояснив, що він не заперечує проти надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Позивачка та її представник проти задоволення скарги заперечували, вважали рішення суду правильним та законним.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

За приписами ч.1 ст. 60 ЦПК України, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

Згідно з ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

За змістом ст.ст.141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1перебували у зареєстрованому шлюбі до 28.04.2011 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на теперішній час постійно мешкає разом з позивачкою за адресою: м. Луганськ, вул. Короленка, 67.

Батьківських прав щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач не позбавлений, отже він на рівні з позивачкою має право приймати участь у вихованні дитини, зокрема, висловлюватися, щодо доцільності виїзду сина за межі України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно заперечує проти виїзду дитини за кордон, проте будь-яких доказів на підтвердження звернення до відповідача з вказаного питання, позивач суду першої інстанції не надала.

Проте, суд першої інстанції не дав належної оцінки поясненням відповідача, що він ніколи не заперечував і не заперечує проти тимчасового виїзду своєї дитини в супроводі матері ОСОБА_2 за межі України.

Але позивач не зазначала державу, до якої вона з дитиною бажає виїхати та термін виїзду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження безпідставних заперечень відповідача проти надання дозволу на оформлення документів та виїзд дитини за кордон у супроводі матері. В районному суді і в апеляційному суді позивач не зазначила періоду часу, на який вона бажає виїхати з дитиною за кордон. В свою чергу відповідач в суді апеляційної інстанції надав нотаріально посвідчену заяву про надання дозволу терміном на 2 роки на оформлення документів та виїзд дитини до Германії та інших держав.

При таких обставинах відсутні підстави вважати, що відповідач безпідставно у наданні дозволу на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон, в супроводі його матері ОСОБА_2

За таких обставин рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2015 року не може залишатися в законній силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді