У Х В А Л А

23 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від

20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 8 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто на його користь з ОСОБА_5 65 тис. грн боргу за договором позики, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

4 лютого 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 1049 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 65 та частини другої статті 73 Сімейного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвалу Верховного Суду України від 22 жовтня 2008 року, постановлену ним, як судом касаційної інстанції та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого й 30 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що ОСОБА_5 визнає борг та моральну шкоду; позивачем не доведено, що отримані ОСОБА_5 кошти використано в інтересах його сім'ї, також не доведено, що ОСОБА_6 було відомо про отримання ОСОБА_5 у свого батька грошових коштів за договором позики та (або) вона надавала згоду чоловікові на отримання спірних коштів.

Наданими для порівняння ухвалами суди касаційної інстанції погодилися з висновками судів першої інстанції, які задовольняючи позовні вимоги про стягнення солідарно з чоловіка та дружини боргу за договорами позики виходили з того, що подружжя є спільним боржником за укладеними договорами, оскільки кошти отримано одним із подружжя за договором позики й використано в інтересах сім'ї, зокрема:

- для поліпшення житлово-побутових умов власної сім'ї, для будівництва та реконструкції житлового будинку, який у подальшому поділено між подружжям (ухвала від 30 вересня 2015 року);

- для будівництва житлового будинку, який є спільним майном подружжя (ухвала від 18 лютого 2015 року);

- для проведення ремонту квартири, в якій проживала сім'я (ухвала від 22 жовтня 2008 року).

У судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема