Номер провадження: 22-ц/785/1955/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Моторне (транспортне) страхове бюро України про визнання договору страхування недійсним, за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09. 12. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

05. 03. 2015 р. товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним полісу № АІ/0561751 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказало, що зазначений поліс було передано начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеській області 27. 03. 2014 р. за актом передачі полісів № АГ00205, товариству не надходило жодної інформації щодо його реалізації і грошових коштів в якості сплати страхового платежу і станом на 25. 02. 2015 р. цей поліс втрачено, інформацію про що було подано в Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), а також було опубліковане відповідне повідомлення в газеті «Урядовий курєр» 06. 08. 2014 р. № 141.

Посилається на те, що у даному випадку страховий договір не укладався, оскільки моментом укладення договору є момент набрання ним чинності, а договір не набрав чинності, оскільки не внесено перший платіж, і у ТДВ СК «Альфа-Гарант» немає другого екземпляра договору, який повинен зберігатися, і вважає, що договір було знайдено та підписано не уповноваженою на це невідомою особою, яка взагалі немає відношення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та не має з нею ніяких трудових відносин, а також на те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, проте ТДВ СК «Альфа-Гарант» навіть не планувало реалізовувати вказаний поліс.

Ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 24. 06. 2015 р., від 09. 07. 2015 р. та від 29. 10. 2015 р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, МТСБУ.

У письмовому запереченні представника МТСБУ від 27. 11. 2015 р. вказується, що дії позивача стосовно так званої втрати полісів мають систематичний характер і значні обсяги, що підтверджується довідкою МТСБУ від 31. 08. 2015 р., згідно якої до Централізованої бази даних МТСБУ внесено наступну кількість полісів: у 2013 р. 730 штук, в 2014 р. 9657 штук, що свідчить про ознаки шахрайства у діях працівників позивача, а також зазначається про недоведеність позову, в тому числі вказується, що позивач не наводить даних щодо втрати печатки компанії і не пояснює за яких обставин на полісі було проставлено оригінал відтиску печатки компанії, і, що факт звернення до МТСБУ та газети «Урядовий курєр» з повідомленням про втрату полісів не є ознакою його недійсності, а відсутність другого екземпляру полісу не є доказом того, що він не виписував поліс і не отримав страхового платежу, а також висловлює думку, що позивач таким чином намагається фінансову відповідальність по цим полісам покласти на МТСБУ.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09. 12. 2015 р. відмовлено у задоволенні зазначеного позову ТДВ СК «Альфа-Гарант».

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» ставиться питання про скасування рішення суду як необґрунтованого та незаконного і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, вказується на те, що оголошення про втрату страхового полісу в газеті «Урядовий курєр» від 06. 08. 2014 р. була задовго до настання страхового випадку, який відбувся 04. 11. 2014 р., що свідчить про те, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» навіть не планувало реалізовувати втрачений поліс і товариством були здійснені всі необхідні дії щодо втраченого полісу до страхового випадку; оскільки позивачу не надходило жодної інформації про реалізацію оспорюваного полісу, то позивач не мав і не міг мати волі на укладення договору страхування з використанням бланку спірного полісу, а особи, які його фактично заповнили та підписали, не мали за мету настання юридичних наслідків, що підтверджується і несплатою страхового платежу, а також вказав, що суд у рішенні суду не зазначив чим спростовуються доводи позивача, що ОСОБА_5 не мав жодного права укладати договори страхування від імені товариства, а тим паче отримувати грошові кошти від фізичних осіб в якості сплати страхових платежів по договорам страхування, а також, що жодного договору з останнім позивачем не укладалося, а також суд не дав оцінки доводам позивача, що на підставі наданого ОСОБА_5 договору доручення, останній не мав права приймати грошові кошти від фізичних осіб в якості оплати страхових платежів по договорам страхування, і не видно які договори він мав право укладати.

Зазначено, що поза увагою суду залишилося клопотання представника позивача про винесення окремої ухвали, якою направити матеріали відповідним правоохоронним органам, в тому числі щодо притягнення винних осіб до відповідальності, а також, що суд не розмежував поняття «недійсність договору», «неукладений договір», «набрання чинності договором», що потягло за собою неправильне застосування норм матеріального права і висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

В судовому засіданні ОСОБА_6, представник ТДВ СК «Альфа-Гарант», підтримала доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_7, представник МТСБУ вважає рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову про визнання недійсним договору страхування суд першої інстанції виходив із відсутності передбачених законом підстав для цього.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються загальними нормами глави 67 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», а також спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі, договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

За ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться і в положеннях ст. ст. 16, 18 Закону України «Про страхування», ст. ст. 1, 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, за правилами ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

За змістом ст. 15 Закону України «Про страхування» страхові агенти діють від імені та за дорученням страховика, виконуючи частину його страхової діяльності, в тому числі й мають право одержувати страхові платежі.

За ст. 203 (Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 статті), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 статті), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті), правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 статті).

Статтею 215 (Недійсність правочину) ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 статті) і якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 статті).

Судом встановлено, що за договором доручення № 34 (агентська угода) від 29. 11. 2013 р. ТДВ СК «Альфа-Гарант» в особі начальника Управління страхування в м. Одеса та Одеській області ОСОБА_8, що діє на підставі довіреності № 05/319-192 від 11. 04. 2013 р., з однієї сторони, та фізична особа ОСОБА_5, надалі агент (страховий агент, який діє від імені страхової компанії на підставі цього договору та довіреності), паспорт серія КЕ № 914625, виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23. 01. 1998 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з вказівкою місця проживання, уклали договір, за яким агент зобовязується, зокрема, від імені, за рахунок та на користь страхової компанії, в порядку і терміни визначено цим договором укладати договори страхування з правом підпису з фізичними та юридичними особами з використанням типових форм договорів страхування та бланків суворої звітності, в тому числі страхових полісів, наданих страховою компанією (п. 1.1.1) і агент не має права одержувати по укладених договорах страхування страхові платежі від страхувальників (п. 1.13), а страхова компанія має право здійснювати контроль за діяльністю агента, вимагати та перевіряти, зокрема, правильність визначення сум страхових платежів по договорам страхування, належність оформлення та своєчасність подання звітності за цим договором, проводити звірку фактичної наявності (залишків) бланків суворої звітності у агента не рідше ніж один раз за квартал, за результатами якої складається відповідний акт, виконання інших вимог до діяльності агента за цим договором (п. 2.1), у випадку порушення агентом умов укладення договорів обовязкових видів страхування, а саме укладення договору страхування, строк (дата, час) дії якого почався до моменту (час, дата) сплати страхувальником страхового платежу по ньому на поточний рахунок страхової компанії, в такому випадку агент зобовязується відшкодувати страховій компанії суми страхового відшкодування виплаченого по факту страхового випадку, що настав в період з моменту укладення договору страхування до моменту сплати страхувальником страхового платежу по ньому на поточний рахунок страхової компанії (п. 6.4), та підписаний від імені ОСОБА_8 з печаткою ТДВ СК «Альфа-Гарант» для договорів та від імені ОСОБА_5

Оспорюваний страхового поліс № АІ/0561751 за актом ТДВ СК «Альфа-Гарант» передачі полісів № АГ00205 27. 03. 2014 р. був переданий ОСОБА_8, який на той час перебував на посаді начальника управління страхування в м. Одесі та Одеській області ТДВ СК «Альфа-Гарант».

20. 04. 2014 р. між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір страхування у формі поліса № АІ/0561751 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) з печаткою ТДВ СК «Альфа-Гарант» для договорів та підписами ОСОБА_2 та представника ТДВ СК «Альфа-Гарант».

За умовами вказаного договору строк його дії з 00 год. 00 хвил. 21. 04. 2014 р. до 20. 04. 2015 р. включно (п. 3 полісу), страховий платіж у розмірі 363,28 грн. сплачено о 14:00 год. 20. 04. 2014 р. квит. (п. 10 полісу).

З наявного у справі документу під назвою «Про укладені договори страхування ОСЦПВ» видно, що агентом ОСОБА_5 були оформлені 41 договір Альфа-Гарант з вказаними в цьому документі фізичними особами, в тому числі 20. 04. 2014 р. договір № АІ/0561751 з ОСОБА_2 зі страховим платежем в розмірі 363,28 грн. і на цьому документі з назвою «Про укладені договори страхування ОСЦПВ» є підпис особи, що передала ОСОБА_5 та підпис особи, яка прийняла цей документ, без вказівки прізвища та з зазначенням дати 08. 05. 2014 р.

04. 11. 2014 р. в м. Одесі мало місце ДТП, яка сталася за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, автомобіля Тойота держномер ВН5780СО під керуванням ОСОБА_3, автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, у звязку з чим ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано копію вказаного оспорюваного страхового полісу № АІ/0561751.

Станом на 25. 02. 2015 р. за даними ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового поліс № АІ/0561751 втрачено, інформацію про що було подано в Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), а також було опубліковане відповідне повідомлення в газеті «Урядовий курєр» 06. 08. 2014 р. № 141.

З листа МТСБУ від 31. 08. 2015 р. № 6/3-24/24372 видно, що до Централізованої бази даних МТСБУ на підставі відомостей отриманих від страховиків членів МТСБУ, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було внесено наступну кількість втрачених бланків полісів: в 2013 р. 730 штук бланків полісів, в 2014 р. 9657 штук бланків полісів.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

На підставі матеріалів справи, встановлених фактичних обставин та з урахуванням вищенаведених правових положень апеляційний суд приходить до висновку, що у справі не спростовано факт видачі відповідачу ОСОБА_2 вищевказаного оспорюваного полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підписаного сторонами, зокрема, від імені ТДВ СК «Альфа-Гарант» його агентом ОСОБА_5, який діяв на підставі договору доручення, укладеного між цим агентом та керівником регіонального управління ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_8 від імені ТДВ СК «Альфа-Гарант», і це є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди стосовно істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

ТДВ СК «Альфа Гарант» не доведено факт несплати ОСОБА_2 платежу за вказаним страховим договором і доводи ТДВ СК «Альфа Гарант», що ці кошти не надійшли на рахунок ТДВ СК «Альфа Гарант» у даній справі не мають правового значення.

А неналежна організація роботи працівників ТДВ СК «Альфа-Гарант» і неналежний контроль ТДВ СК «Альфа-Гарант» за діяльністю своїх працівників, в тому числі страхового агента, не впливає на права страхувальника за договором та не може бути підставою для визнання договору страхування недійсним.

Що стосується волевиявлення учасників правочину (ТДВ СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 Г.), то за викладених обставин у справі відсутні будь-які докази, які б спростовували б той факт, що це волевиявлення було вільним та відповідає внутрішній волі сторін, у звязку з чим відсутні підстави для визнання оспорюваного страхового полісу недійсним на підставі порушень положень ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Посилання ж у позовній заяві ТДВ СК «Альфа-Гарант» на те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, проте позивач навіть не планував реалізовувати втрачений поліс, інформацію про недійсність та втрату якого було подано до МТСБУ, спростовується передачею ТДВ СК «Альфа-Гарант» бланку оспорюваного страхового полісу ОСОБА_8, який на той час перебував на посаді начальника управління страхування в м. Одесі та Одеській області ТДВ СК «Альфа-Гарант», для подальшого укладення страхового договору і тим, що оспорюваний страховий договір було укладено задовго до страхового випадку та оголошення позивачем про його втрату.

Одночасно апеляційний суд відмічає, що згідно з нормами Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07. 07. 2010 р. № 238/2010, страховик зобовязаний про факти втрати бланків полісів та вжиті заходи страховик зобовязаний щомісячно надавати до МТСБУ звіт за встановленою формою і у випадках виявлення фактів втрати, відповідно до п. 3.5 Глави 3 Порядку, наявність оголошення або визнання бланку полісу втраченим не звільняє страховика ТДВ СК «Альфа-Гарант» від виконання зобовязань за договором, оформленим на такому бланку.

З урахуванням заявленого позову про визнання недійсним договору страхування з підстав недотримання вимог закону стосовно того, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, інші викладені в апеляційній скарзі твердження, в тому числі щодо несплати страхового платежу по оспорюваному полісу, оспорювання факту укладення договору страхування, набрання чинності страхового договору, не мають правового значення для вирішення даного спору.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант», що поза увагою суду першої інстанції залишилося клопотання представника позивача про винесення окремої ухвали про направлення матеріалів відповідним правоохоронним органам, то це не стосується суті спору, і за змістом ст. 211 ЦПК України це не обовязок, а право суду за наявності достатніх підстав за умов, встановлених законом, і ТДВ СК «Альфа-Гарант» за наявності підстав вправі самостійно звернутися до правоохоронних органів.

Виходячи з матеріалів справи, викладених обставин у їх сукупності та вищевказаних правових положень апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обгрунтовано з урахуванням доводів сторін прийшов до висновку про відмову у задоволенні зазначеного позову ТДВ СК «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, МТСБУ про визнання договору страхування недійсним, а вищевказані доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції не спростовують.

Одночасно при розгляді даної справи апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відхилити, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09. 12. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_9

ОСОБА_10