РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представників Рівненського міського відділу державної

виконавчої служби Головного територіального управління

юстиції у Рівненській області ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу за позовом ОСОБА_2 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав і просить суд скасувати арешт на все належне ОСОБА_2 майно, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 квітня 2014 року ВП № 40989207.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 липня 2013 року Рівненським міським судом було видано судовий наказ № 569/11568/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП РМР «Теплотранссервіс» заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 5841,81 грн, інфляційних витрат в сумі 167,64 грн, 3% річних в сумі 341,11 грн та судового збору в сумі 114,70 грн.

Відповідно до виданого судового наказу відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції 02 грудня 2013 року було винесено постанову ВП № 40989207 про відкриття виконавчого провадження, якою було накладено арешт на майно ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження.

13 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Рівнетеплоенерго» (правонаступником КП РМР «Теплотранссервіс») було укладено договір № 1056/83545 про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та підігріву води.

В подальшому, 04 листопада 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки між боржником та стягувачем було укладено згаданий договір реструктуризації. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини вказаної постанови повинно було відбутися припинення чинності арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Однак, коли ОСОБА_2 в серпні 2016 року вирішила відчужити належне їй майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, нотаріус відмовився реєструвати договір дарування, пославшись на те, що належна їй квартира знаходиться під забороною відчуження.

18 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції із заявою про скасування арешту на належне їй майно, однак в усній формі їй повідомили, що нічого зробити неможливо, оскільки виконавче провадження закрито.

Крім того зазначає, що заборгованість ОСОБА_2 перед ТзОВ «Рівнетеплоенерго», про стягнення якої було видано судовий наказ, погашена і на теперішній час заборгованості за теплову енергію у позивача немає взагалі.

Представники Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні, підтвердивши викладені позивачем обставини, на заперечення позовних вимог посилаються на те, що державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачеві, не мав права скасовувати накладений на майно боржника арешт, оскільки це не передбачено вимогами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що 05 липня 2013 року Рівненським міським судом було видано судовий наказ № 569/11568/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП РМР «Теплотранссервіс» заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 5841,81 грн, інфляційних витрат в сумі 167,64 грн, 3% річних в сумі 341,11 грн та судового збору в сумі 114,70 грн. Судовий наказ набрав чинності 30 жовтня 2013 року.

02 грудня 2013 року державним виконавцем відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_6 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання згаданого судового наказу ВП № 40989207.

29 квітня 2014 року державним виконавцем відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_7 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 40989207, якою, з метою виконання судового наказу № 569/11568/13-ц, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 6465,26 грн та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2, лише в межах суми боргу.

Судом також встановлено, що 13 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Рівнетеплоенерго», як правонаступником КП РМР «Теплотранссервіс», було укладено договір № 1056/83545 про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та підігріву води.

У звязку з укладенням між стягувачем та боржником згаданого договору про реструктуризацію заборгованості, державний виконавець відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_6, керуючись пунктом 4 частини першої статті 47, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження, 04 листопада 2014 року винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою повернула сягувачеві судовий наказ № 569/11568/13-ц. Пунктом 2 резолютивної частини цієї постанови вказано припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Як слідує з довідки № 1347/4 від 18 серпня 2016 року, позивач ОСОБА_2 не має перед ТзОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованості за теплову енергію.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є відновлення становища, що існувало до порушення.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог частин першої та другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За встановлених по справі обставин суд визнає, що хоча статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» і не передбачено зняття арешту з майна боржника при винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, накладений на майно ОСОБА_2 арешт та заборона на його відчуження підлягають скасуванню, оскільки обмежують її права на розпорядження своєю власністю при відсутності для того будь-яких підстав.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Кеpуючись ст.ст.3,10,11,60,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити повнiстю.

Скасувати арешт на все належне ОСОБА_2 майно та скасувати заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 квітня 2014 року ВП № 40989207.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.П.Куцоконь