Справа № 444/1311/16 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5805/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за аліментами, пені та проведення індексації,-

встановила:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за аліментами, пені та проведення індексації.

Вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Жовківського районного суду Льввіської області від 22.12.2014 р. у цивільній справі № 444/2579/14-ц з ОСОБА_4 стягнуто в її користь аліменти на утримання дітей, а саме: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 750 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, а всього 1500 грн., починаючи з 21.10.2014 р. і до досягнення дітьми повноліття. Також, в рішенні суду зазначено, що розмір аліментів стягуваний у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На підставі зазначеного рішення, Жовківським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 444/2579/14-ц, який звернуто позивачем до виконання в у ВДВС Жовківського РУЮ.

Відповідач ОСОБА_4 сплачував аліменти на утримання дітей нерегулярно та не в повному обсязі, внаслідок злісного ухилення останнім від сплати аліментів, станом на 01.06.2016 р. заборгованість з їх сплати становить 20985 грн. 00 коп. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1, не працює, ІПН - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає АДРЕСА_2, працює ТзОВ НВП «Енергія-Новояворівськ» - економіст, паспорт НОМЕР_4, ІПН - НОМЕР_3 заборгованість за аліментами на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 в сумі 20985,00 грн., пеню за несплаченими аліментами за період з 21.10.2014 р. до 17.06.2016 р. в сумі 59490,00 грн., індексацію за несплаченими аліментами за період з 21.10.2014 р. до 17.06.2016 р. в сумі 9225,02 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1, не працює, ІПН - НОМЕР_1 - 897 грн. судового збору в користь держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, з оскаржуваним рішенням не погоджується та вважає його таким, що прийняте з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з розрахунком пені, який взятий в основу оскаржуваного рішення, оскільки такий суперечить правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 01.10.2014 року справа № 6-149цс14.

Крім цього, посилається на те, що суд не взяв до уваги доводи відповідача про те, що останній не в змозі виконати судове рішення і виплатити заборгованість, оскільки на даний момент не працює та у нього відсутній постійний дохід.

Просить змінити рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 серпня 2016 рокушляхом зменшення розміру пені за несплаченими аліментами за період 21.10.2014 року до 17.06.2016 року на 6345 грн.

У зв'язку із його тяжким майновим станом просить розстрочити виконання рішення суду шляхом встановлення щомісячних платежів у розмірі 2000 грн. в місяць.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримку скарги та заперечення таких зі сторони позивача, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові по справі № 6-149цс14 від 01.10.2014 року, за якою зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення за ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд врахував розрахунок розміру індексації, здійсненого позивачем відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, згідно якого, розмір індексації за несплаченими аліментами становить 9225,02 грн. та вважав, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Виходячи за наявних матеріалів справи та досліджених судом першої інстанції доказів, судова колегія не в повній мірі погоджується з оскаржуваним рішенням, тому таке не може залишатись в законній силі.

Разом з цим, оскільки апелянт оскаржує та фактично не погоджується з оскаржуваним рішенням районного суду лише в частині стягнення пені за несплаченими аліментами, оскаржуване рішення в частині задоволення інших позовних вимог апеляційним судом за правилами ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 03.10.2003 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2856, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін є двоє дітей, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8

Рішенням Жовківського районного суду Льввіської області від 22.12.2014 р. у цивільній справі № 444/2579/14-ц з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дітей, а саме: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 і вирішено стягувати такі в користь їх матері ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі, в розмірі по 750 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, а всього 1500 грн., починаючи з 21.10.2014 р. і до досягнення дітьми повноліття.

На виконання вказаного рішення суду Жовківським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 444/2579/14-ц, який звернений позивачем до виконання у ВДВС Жовківського РУЮ.

Судом встановлено, що звертаючись із позовною заявою та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_5 покликалась на вину відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки останній сплачував такі нерегулярно та не в повному обсязі.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Довідкою про неотримання аліментів від 01.06.2016 року, виданою Жовківським РВДВС ГТУЮ у Львівській області, підтверджується, що ОСОБА_2 дійсно не отримувала аліменти з ОСОБА_4 у період з 01.12.2015 по 01.06.2016 р. (а.с. 7).

З копії розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01.06.2015 року, складеного державним виконавцем Жовківського РВДВС ГТУЮ у Львівській області Войтюк Є.С., вбачається, що станом на 01.06.2016 р. заборгованість ОСОБА_4 з сплати аліментів складає 20 985 грн. 00 коп. (а.с. 6).

Таким чином, наявність та розмір заборгованості підтверджено належними у справі доказами, що відповідачем не оскаржується.

Разом з тим, остаточна правова позиція про стягнення пені за прострочення сплати аліментів викладена у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Зокрема Верховний Суд України сформулював наступну правову позицію:

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача, при розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення їх виплати судом правильно застосований матеріальний закон, однак судова колегія не погоджується з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який зроблений судом першої інстанції.

Як встановлено вище, рішення суду від 22.12.2014 року про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі (починаючи із 21.10.2014 року) допущене до негайного виконання. Платник аліментів був присутнім на розгляді справи, обізнаним про результат розгляду та задоволення вимог позивачки, вказані обставини визнані відповідачем.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у п. 22 постанови, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Факт неповного виконання платником аліментів ОСОБА_4 рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, останнім не заперечувався, підтверджується письмовими розрахунками заборгованості, складеними державним виконавцем.

Отже, суд приходить висновку, що в даному випадку факт прострочення виконання аліментного зобов'язання пов'язаний не з датою, яка визначена у рішенні, як негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць (21.11.2014 року), а з часу невиконання рішення суду.

На цій підставі суд вважає, що платник аліментів не виконував зобов'язання, що виникло з рішення суду від 22 грудня 2014 року щодо сплати аліментів, з січня 2015 року, відтак нарахування пені за прострочення сплати аліментів необхідно проводити з вказаної дати.

Зобов'язання щодо сплати аліментів за січень 2015 року є простроченим на 31 день, у зв'язку із цим платник несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 1500*1%*31 = 465 грн.

За результатами розрахунків у такий спосіб розміру пені за прострочення виконання аліментних зобов'язань платника у 2015 році, такий становить - 3675 грн, а у 2016 році в межах заявлених вимог про стягнення пені із січня по 17 червня включно - 2535 грн.

Оскільки в лютому, березні, травні та червні 2015 року у відповідача не було заборгованості по сплаті аліментів, неустойка не може нараховуватись протягом цих періодичних платежів.

Таким чином, загальний розмір пені за весь період стягнення становить - 6210 грн.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відтак, не зважаючи на те, що апелянт ОСОБА_4 просить змінити оскаржуване рішення в частині стягнення пені на суму 6345 грн., розмір такої після перерахунку повинен складати 6210 грн., тому рішення в цій частині необхідно змінити та стягнути пеню в розмірі 6210 грн. за період з січня 2015 року до 17.06.2016 р.

В свою чергу, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. ст. 184 СК України).

Згідно ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» до об'єктів індексації грошових доходів населення віднесено і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно із розрахунку розміру індексації, здійсненого позивачем відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, розмір індексації за несплаченими аліментами становить 9225,02 грн., відповідач розрахунок не оспорює, іншого не надав, підстав для перерахунку розміру індексації колегія суддів не вбачає.

Крім цього, як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З наведеного слідує те, що доводи апелянта в частині неможливості сплати аліменти у визначеному судом розмірі не заслуговують на увагу, оскільки з відповідним позовом про зміну розміру таких останній не звертався.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов'язки у сфері матеріальних правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів сім»ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічно дане питання врегульовано і ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для застосування правил цієї статті є наявність обставин, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в цивільній справі - ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

З наведеного вбачається, що усі питання, які виникають при виконанні рішення суду, вирішує суд першої інстанції, а виконання рішення здійснюється на загальних підставах, тому доводи апелянта стосовно розстрочки виконання рішення до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення - задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 серпня 2016 рокув частині стягнення пені за несплаченими аліментами за період з 21.10.2014 р. до 17.06.2016 р. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 пеню за несплаченими аліментами за період з січня 2015 року до 17.06.2016 року в сумі 6210 (шість тисяч двісті десять) грн. 00 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин