АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О.Г., Чупікової В. В.

секретар Тодоряк Г.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Іванович Л.Є., Цибух Л.І., представника третьої особи Мельника Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Чернівецької міської ради, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14, реєстраційна служба Головного управління юстиції у Чернівецькій області, державна установа «Чернівецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», про визнання незаконним рішення Чернівецької міської ради, про визнання незаконним та скасування свідоцтва на право власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2015 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання незаконним рішення Чернівецької міської ради, про визнання незаконним та скасування свідоцтва на право власності.

Зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

У будинку знаходяться допоміжні приміщення.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції 07 лютого 2014 року на нежитлові приміщення площею 41,80 кв. м за вказаною адресою підвальних приміщень будинку належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці.

Підставою оформлення права власності стало рішення 39 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 серпня 2013 року № 942 «Про уточнення переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чернівці». Відповідно до пункту 33 додатку до цього рішення нежитлові приміщення підвалу в будинку АДРЕСА_1 площею 41,80 кв. м перебувають на балансі КЖРЕП № 14 та є власністю Чернівецької міської ради.

Посилаючись на порушення його прав як співвласника допоміжних приміщень у житловому будинку, позивач просив визнати незаконним рішення 39 сесії Чернівецької міської ради VI скликання № 942 від 29 серпня 2013 року «Про уточнення переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чернівців» в частині внесення до переліку об'єктів комунальної власності нежитлових приміщень підвалу будівлі літ. А загальною площею 41,80 кв. м в будинку АДРЕСА_1 (пункт 33 додатку); визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно, зареєстроване реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції 07 лютого 2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що будинок АДРЕСА_1 складається з двох будівель: літ. А, в якій є підвал і мансарда, та літ. Б.

У будинку літ. А знаходиться квартира позивача № 1, яка об'єднана в одну після придбання ним в 1999 році цієї квартири й квартири № 2 у 2001 році, а також квартира № 5, яка знаходиться в мансардному приміщенні; в будинку літ. Б знаходиться квартира № 4.

З поповерхових планів будівлі літ. А, складених у 1948 та 1991 роках (а.с.8-11, 17), інвентарної справи(а.с.219-222, 223), вбачається, що в підвалі знаходяться вісім приміщень різних розмірів, зокрема, у плані 1948 року спірні приміщення зазначені під №№ 5 і 6 розмірами 19,60 та 17,10 кв. м, в приміщення № 6 є окремий вхід з вулиці і з цього приміщення є дверний проріз в приміщення № 1 розміром 5,90 кв. м; в плані 1991 року підвальних приміщень значиться вісім, зокрема приміщення VІ (раніше № 5) розміром 20,10 кв. м, приміщення VІІ (раніше № 6) розміром 18,10 кв. м, приміщення VІІІ розміром 3,00 кв. м, в приміщення VІІ є окремий вхід з вулиці, однак з нього немає дверного прорізу в приміщення ІІ (раніше № 1) розміром 5,90 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих № 1401 від 24 листопада 1949 року на підставі рішення міськвиконкому № 119 від 05 лютого 1949 року «Про реєстрацію будинків місцевих рад» затверджений список будинків міської ради, наданий міськжитлоуправлінням по будинкоуправлінням, в тому числі і будинки по вулиці Гвардійській, куди входить і будинок № 18 (а.с.218). В подальшому рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів № 30/2 від 22 січня 1985 року вулиця Гвардійська перейменована на вулицю Маршала Жукова (а.с.217).

Рішенням Х сесії ХХІ скликання Чернівецької обласної ради народних депутатів від 27 грудня 1991 року «Про перелік об'єктів комунальної власності обласної, міської та районних рад народних депутатів» затверджений перелік об'єктів комунальної власності обласної, міської та районних рад народних депутатів, зокрема, додатком № 2 затверджений перелік державного майна підприємств, установ і організацій, яке безоплатно передається до комунальної власності Чернівецької міської ради народних депутатів, у п. 2.1 якого значаться житлові ремонтно-експлуатаційні підприємства м. Чернівці з № 1 по № 18 включно з житловим і нежитловим фондом, що є на їх обліку, крім відомчого (а.с.78-87).

На підставі цього рішення було прийнято рішення ІХ сесії ХХІ скликання Чернівецької міської ради народних депутатів № 253 від 25 січня 1992 року «Про перелік об'єктів комунальної власності Чернівецької міської ради народних депутатів», яким затверджено перелік об'єктів комунальної власності Чернівецької міської ради народних депутатів згідно додатку № 1, у п.2.1. якого зазначені житлові ремонтно-експлуатаційні підприємства м. Чернівці з № 1 по № 18 включно з житловим і нежитловим фондом, що є на їх обліку, крім відомчого (а.с.88-91).

Отже, будинок АДРЕСА_1, який знаходився на балансі КЖРЕП № 14, ще у січні 1992 року відповідно до діючого на той час законодавства переданий в комунальну власність Чернівецької міської ради, перебував на балансі в КЖРЕП № 14 до 2007 року, а з лютого 2007 року на балансі перебувають тільки нежитлові приміщення в будинку первісною вартістю 16390 грн 15 коп. (а.с.118-120, 162-171).

У справі встановлено, що після 1992 року мешканці приватизували квартири в будинку і розпорядились ними на власний розсуд, зокрема позивач ОСОБА_5 придбав дві квартири в будинку, об'єднавши в одну та отримавши взамін договорів купівлі-продажу свідоцтво про право власності від 15 серпня 2001 року (а.с.122). Мешканці квартир користувались підвальними приміщеннями, позначеними в інвентарній справі під номерами V, ІV,ІІІ, ІІ.

Судом першої інстанції встановлено, що три підвальних приміщення ще до 1992 року було передано управлінню громадського харчування під склад, після чого в травні 1993 року підприємство громадського харчування учнів шкіл Ленінського району м. Чернівці просило виготовити інвентарну справу на два приміщення (а.с.56 інвентарної справи).

Встановлено також, що з 29 липня 2002 року до липня 2006 року та з липня 2007 року до грудня 2012 року приміщення площею 36,60 кв. м згідно договорів оренди були передані в оренду Чернівецькій обласній державній санітарно-епідеміологічній станції, а з січня 2013 року ці приміщення з уточненням площі в розмірі 41,80 кв. м передані в оренду згідно договору № 17 державній установі «Чернівецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 138/3 від 26 лютого 2007 року будинок АДРЕСА_1 був знятий з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста з приміткою: за винятком орендованих приміщень загальною площею 38,20 кв. м.

Рішенням 39 сесії VІ скликання Чернівецької міської ради № 942 від 29 серпня 2013 року «Про уточнення переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чернівці» уточнено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чернівців, куди включено нежитлові приміщення підвалу будівлі літ. А загальною площею 41,80 кв. м по АДРЕСА_1 (п.33 додатку до рішення), які перебувають на балансі КЖРЕП № 14 (а.с.10-11).

На підставі цього рішення Чернівецькій міській раді видано 07 лютого 2014 року свідоцтво про право власності на ці нежитлові приміщення, індексний номер 17487341, зареєстроване Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції (на а.с.9).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що це рішення прийнято Чернівецькою міською радою відповідно до чинного законодавства України, у спосіб та у межах наданих йому повноважень, визначених статтею 19 Конституції України, статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки рішення тільки уточнює перелік об'єктів майна комунальної власності, яке було передано ще рішенням міської ради від 25 січня 1992 року № 253, а тому підстави для визнання його незаконним відсутні.

Доводи позивача про незаконність оскаржуваного рішення є необґрунтованими.

За змістом ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Перелік таких приміщень не є вичерпним.

У справі встановлено, що спірні нежилі приміщення уточненою площею 41,80 кв. м, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин відповідно до ст.4 ЖК України, як такі вони використовувались відповідачем ще з 1992 року, передавались в оренду різним юридичним особам, які ними користувались.

Докази того, що спірні приміщення до 2002 року правомірно використовувались мешканцями будинку у справі відсутні.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірні приміщення є відокремленими нежилими, а не допоміжними.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги про те, що спірні приміщення є допоміжними є безпідставними.

Встановлено, що спірні приміщення мають окремий вхід з вулиці, відокремлені від інших підвальних приміщень, якими користуються власники квартир будинку, в них немає обладнання, яке забезпечує експлуатацію будинку, відсутні трубопроводи водопостачання та каналізації із запірною, розподільчою та оглядовою арматурою, не розміщені будинкові пожежні та електрощитові.

Як на доказ того, що спірні приміщення є допоміжними заявник посилається на висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 396 (а.с.17-30).

У висновку спеціаліст зазначив, що спірні приміщення є допоміжними в силу того, що через приміщення VІІ проходить каналізаційна труба, що забезпечує весь будинок, у приміщеннях VІ та VІІ є вентиляційні та димовентиляційні канали, у них відсутні окремі системи енергопостачання, яке здійснюється із загальної системи енергозабезпечення будинку.

Проте такі висновки спеціаліста про віднесення спірних приміщень до допоміжних є помилковими.

Як убачається із доданих до самого висновку фототаблиць, планів розташування приміщень, пояснень сторін, їх представників, змісту інвентарних справ безпосередньо через спірні нежитлові приміщення жодні комунікації та мережі не прокладені, а димовентиляційні канали слугують саме для потреб нежитлових приміщень, а не для квартир у будинку.

Пролягання каналізаційної труби нижче рівня підлоги приміщення VІІ без виходу у саме приміщення не тягне віднесення приміщення до допоміжного.

Встановивши, що спірні нежитлові приміщення є окремим об'єктом власності, що не належить власникам окремих квартир у будинку, суд першої інстанції підставно відмовив у вимогах про визнання незаконним рішення Чернівецької міської ради, визнання незаконним та скасування свідоцтва на право власності, оскільки оскаржуваним рішенням та видачею свідоцтва права позивача не порушено.

У зв'язку з цим посилання заявника на відсутність юридичної підстави для прийняття оскаржуваних рішень, наявність у місцевої ради права власності на будинок з 1949 року є необґрунтованими.

Заявник посилається на розбіжності у площах спірних нежитлових приміщень й те, що виділ їх в натурі з 2001 року не проводився.

Проте розбіжність у вимірах стосується методики вимірювання, а самі спірні приміщення є ізольованими від інших нежитлових приміщень, які перебувають у правомірному користування власників квартир у будинку.

Незазначення ідеальної частки спірних приміщень не порушує права позивача як співвласника інших допоміжних приміщень у будинку.

Заявник посилається на висновок спеціаліста, схему, з яких убачається, що мешканці будинку мають доступ до спірних приміщень з інших приміщень (ІІ) та з вулиці (а.с.17-30).

Проте у справі встановлено, що влаштування прорізів між приміщеннями VІІ та ІІ, VІІ та вулицею, а також закладення прорізів між приміщеннями VІ та VІІ, VІІІ та VІІ відбулося без погодження міської ради як власника приміщення й не перетворило спірні приміщення у допоміжні.

Встановлено, що власники квартир мають у користуванні інші допоміжні приміщення V, ІV,ІІІ, ІІ.

Наявним у справі доказам належності спірних приміщень та праві власності міській раді суд першої інстанції у сукупності дав належну оцінку.

Тому доводи заявника про порушення норм процесуального права є необґрунтованими.

Отже, встановивши, що спірні нежилі приміщення, належали Чернівецькій міській раді на праві комунальної власності, не відносились до допоміжних приміщень, оскільки не використовувались для обслуговування будинку, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: О.Г. Бреславський

В. В. Чупікова