АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1400/2016 Головуючий у І інстанції - Катющенко В.П.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють також в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7, Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», треті особи - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, про зміну договору найму, розподілу лицьового рахунку з сплати житлово-комунальних послуг, визначення порядку користування житловим приміщенням, вселення в квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом, в якому просила суд вселити її та її дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування їй та її дітям жилу кімнату, площею 15,2 кв.м.; виділити в користування відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, жилу кімнату, площею 14,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1; інші приміщення квартири - туалет, ванну кімнату, коридор, кухню, балкон- залишити у спільному користуванні всіх мешканців квартири; змінити договір житлового найму спірної квартири і зобов`язати ЖЕК №408 укласти з нею - ОСОБА_2, окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на її ім`я особовий рахунок на кімнату площею 15,2 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона разом з дітьми та відповідачі зареєстровані у спірній квартирі. Квартира не приватизована, складається з двох окремих жилих кімнат площею 15,2 кв.м. та 14,2 кв.м., загальною площею 44,98 кв.м. Ордер на спірну квартиру було отримано ОСОБА_8 Всі вони проживали у спірній квартирі доки відповідачі не почали її та її дітей виживати з квартири. Відповідачі перешкоджають їм проживати у спірній квартирі, не впускають до неї, змінили замок у вхідних дверях, не зважаючи на те, що в квартирі знаходяться їх особисті речі, пишуть заяви до органів міліції та ЖЕКу, бажають її та її дітей зняти з реєстрації за адресою спірної квартири. Внаслідок неправомірних дій відповідачів вона вимушена тимчасово проживати у батьків свого чоловіка. Комунальні послуги вона сплачує, бажає приватизувати частину квартири, однак відповідачі відмовляються, тому їй необхідно змінити договір найму житлового приміщення та розділити лицьовий рахунок в судовому порядку, оскільки в добровільному - відповідачі відмовляються. Вона зверталася до Дніпровського РУГУ МВС України, начальника ЖЕКу м. Києва №408, державну адміністрацію Дніпровського району про усунення порушень її прав та прав її дітей на користування квартирою, однак, їй відповіли в усному порядку, щоб вона зверталася до суду.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, у березні 2015 року представником відповідачів було подано зустрічну позовну заяву, в якій відповідачі просять суд, з урахуванням уточнень, визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони проживають та зареєстровані за адресою квартира АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі також зареєстровані ОСОБА_2, яка є сестрою ОСОБА_6, та її малолітні діти, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною, загальною площею 44,98 кв.м, житловою - 29,40 кв.м, розташована на 5 поверсі п'ятиповерхового житлового будинку. Наймачем зазначеної квартири була ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 року. Зазначена квартира є неприватизованою, відповідно, розпорядження нею здійснює Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, а її балансоутримувачем є Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Починаючи з листопада 2008 року по сьогоднішній час відповідач по справі, вибувши на інше місце проживання, не проживає в спірній квартирі, не цікавиться нею, формально вносить суми на оплату вартості житлово-комунальних послуг лише для створення враження на суд з 2014 року, не бере участі в поточних ремонтах приміщення квартири та обладнання. Її та її дітей реєстрація за місцем проживання у спірній квартирі носить формальний характер та перешкоджає їм у реалізації їх житлових прав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в первісному позові відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач за первісним позовом ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта та апелянт підтримали апеляційну скаргу , просили рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_6 за зустрічним позовом та представник відповідачів просили відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ордеру на житлове приміщення від 27 липня 1965 року, ОСОБА_9 на сім'ю з одного чоловіка було надано право на заняття житлової кімнати площею 14,2 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 (том 1 а.с.188).

В подальшому рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів трудящих м. Києва від 25 грудня 1972 року «Про закріплення і заміну житлової площі, переоформлення особистих рахунків та внесення змін в ордери» за ОСОБА_10 на сім'ю з трьох осіб: вона, чоловік ОСОБА_11, син ОСОБА_6 було додатково закріплено одну кімнату площею 15,2 кв.м. в цій же квартирі АДРЕСА_1 (том 1 а.с.16).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 квартира розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з: двох кімнат, жилою площею 29,4 кв.м., у тому числі одна кімната - 15,2 кв.м., друга кімната - 14,2 кв.м., кухні площею - 7,0 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., вбиральні (поєднаної) - 0,9 кв.м., коридору - 4,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 2,6 кв.м. Загальна площа квартири 44,98 кв.м. (том 1 а.с.11).

Договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 було укладено із ОСОБА_8, що підтверджується договором найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 1968 року (том 1 а.с.18).

15 липня 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розлучилися, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (том 1 а.с.236).

ІНФОРМАЦІЯ_12 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть (том 1 а.с.130).

ОСОБА_8 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 14 січня 1966 року по день смерті, виписана 30 вересня 2014 року (том 1 а.с.190).

Відповідно до довідки форми 3 від 10 лютого 2015 року № 112, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 408, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, - з 05 липня 1988 року; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, - з 12 травня 1998 року; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, - з 26 серпня 1997 року; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, - з 07 серпня 1990 року; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, - з 17 червня 2010 року; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, - з 15 жовтня 2013 року (том 1 а.с.185).

Відповідно до ст.. 107 ч.2 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 та її малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач за основним позовом у 2008 році вибула із спірної квартири на постійне місце мешкання до свого чоловіка за адресою АДРЕСА_3 у м.Києві і з моменту вибуття втратила право користування спірним житлом.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, так як суд неповно з'ясував обставини справи, прийшов до висновку, який не відповідає обставинам справи та порушив норми матеріального і процесуального закону, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі існує довготривалий конфлікт з приводу користування житловою площею, що підтверджується зверненням до суду ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_5 ще в 2010 році.

Як вбачається із ухвали про залишення позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_10, ОСОБА_2 про визначення поряду користування житловим приміщенням від 24 вересня 2010 року ( ас.131) , звертаючись до суду в 2010 році ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнавали за ОСОБА_2 право користування житловою площею, а тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 втратила право користування житлом з 2008 року є хибним.

Колегія суддів також не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 вибула на постійне місце проживання до квартири батьків свого чоловіка .

Вибуття особи на інше постійне місце проживання передбачає втрату будь-яких зв'язків цієї особи з попереднім місцем мешкання.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач за основним позовом ОСОБА_2 до 2013 року мала постійний доступ до спірної квартири, навідувала регулярно квартиру та свою матір, не знялася із реєстрації та не перереєструвалася у квартиру батьків свого чоловіка, у 2010 році та у 2013 році зареєструвала у спірну квартиру своїх малолітніх дітей, що, на думку колегії суддів, свідчить про інтерес позивачки до спірної квартири як до свого помешкання, із якого вона не мала наміру вибувати назавжди.

Зазначена обставина підтверджується також тим, що після смерті матері позивач почала сплачувати комунальні послуги за спірну квартиру, а до цього, як вона пояснила, надавала матері кошти для оплати їх частини комунальних послуг.

Крім того, судом першої інстанції невірно дана оцінка тим обставинам, що відповідачі за основним позовом вчиняли перешкоди позивачу у користуванні квартирою, замінили замки у вхідних дверях, і цю обставину вони не заперечували в судовому засіданні, з приводу чого позивач зверталася до органів внутрішніх справ та до ЖЕКу за місцем реєстрації, що також свідчить про інтерес позивача до спірної квартири та про неможливість вселення в спірну квартиру.

Прийшовши до висновку про те, що позивач за основним позовом вибула на постійне місце проживання в квартиру батьків свого чоловіка по АДРЕСА_3, суд першої інстанції не допитав в судовому засіданні ні чоловіка позивачки , ні його батьків та не встановив, хто є власником цієї квартири, на яких умовах та на який час поселилася до них у квартиру позивач та чи набула вона у них право користування житлом, чи заселялася вона до них на умовах постійного проживання.

Крім того, суд першої інстанції у рішенні послався як на правову підставу задоволення зустрічних позовних вимог як на ст.. 107 ЖК України так і на ст.. 71 ЖК України, що є неприпустимим, оскільки зазначені статті передбачають різні склади цивільно-правових стосунків між сторонами і не можуть застосовуватися одночасно.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою площею та про постановлення в цій частині нового рішення про відмову у позові в цій частині, оскільки відповідачі не надали суду достовірних доказів того, що позивач за основним позовом ОСОБА_2 вибула із спірної квартири на постійне місце проживання за місцем мешкання свого чоловіка, що в спірній квартирі вона не проживає без поважних причин, так як судом встановлено, що між сторонами існують конфліктні стосунки з приводу користування житлом, позивачу перешкоджають у проживанні та користуванні квартирою, замінили замки у вхідних дверях.

Так як колегія суддів прийшла до висновку, що позивач ОСОБА_2 має право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1, а їй створюються перешкоди у такому користуванні, то вона разом із неповнолітніми дітьми, інтереси яких вона представляє, підлягають вселенню у зазначену квартиру.

Відповідно до ст.. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом із ним, укладення із ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст.. 63 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення.

Позивач за основним позовом просила укласти із нею окремий договір найму та виділити їй з неповнолітніми дітьми кімнату, площею 15, 2 кв.м., а відповідачам окрему ізольовану кімнату, площею 14, 2 кв.м. по АДРЕСА_1

Як вбачається із технічного паспорту на квартиру ( а.с.11) квартира є двокімнатною, кімнати в ній ізольовані, площею 14,2 кв.м. та 15,2 кв.м. Житлова площа квартири складає 29,4 кв.м. На даний час в квартирі зареєстровані шість осіб.

Площа, яка припадала б у разі укладення окремих договорів найму на кожного мешканця, становить 29, 4 : 6 = 4, 9 кв.м., що є менше від встановленого розміру для надання одній особі і штучно створює умови для постановлення сторін на квартирний облік.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову про зміну умов договору найму та поділ особового рахунку для сплати комунальних послуг.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 23 вересня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_2, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють також в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7, Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», треті особи - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва, Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, про зміну договору найму, розподілу лицьового рахунку з сплати житлово-комунальних послуг, визначення порядку користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :