"22" листопада 2016 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
22 листопада 2016р. Справа 642/6346/16 Провадження №2/642/1903/16
Суд у складі: Головуючого судді Євтіфієв В.М.;
Секретаря Пшенічної Т.М.;
За відсутності позивача ОСОБА_1, відсутності представника позивача ОСОБА_2, який надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідача ОСОБА_3, повідомленого про день та час розгляду справи;
розглянув у відкритому судовому засіданні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики, -
В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, у 2015 році між ОСОБА_1 (далі - Позивач), з однієї сторони, та ОСОБА_3 (далі - Відповідач), з іншої сторони, було укладено три договори позики, відповідно до яких Позивачем було передано Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 366130 грн. 00 коп. Укладення договорів позики підтверджується письмовими розписками (копії розписок додаються до даної позовної заяви), що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України.
Грошові кошти згідно розписок було передано Позивачем і отримано Відповідачем у момент складання розписок у гривневому та доларовому еквіваленті, а саме:
розмір заборгованості згідно розписки від 13.05.2015 складає 4910 дол. США, що еквівалентні на момент подачі позовної заяви 127512 грн. 00 коп. (за курсом, встановленим НБУ з розрахунку 1 долар = 25,97 грн.), яку відповідач зобов'язаний був повернути позивачу не пізніше 15.06.2015;
- розмір заборгованості згідно розписки від 17.09.2015 у гривневому еквіваленті складає 238000 грн. 00 коп., яку відповідач зобов'язаний був повернути позивачу до 25.09.2015.
Станом на сьогоднішній, день грошові кошти Відповідачем не повернено. На вимогу сплатити у добровільному порядку суму заборгованості Відповідач жодним чином не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає та грошові кошти повертати не збирається.
Тому позивач на підставі вимог статей 536, 625 ЦК України позивач вимагає:
Стягнути з відповідача, на користь позивача суму боргу а саме:
- основного боргу за розпискою від 17.09.2015 у розмірі 238 000 грн. 00 коп.;
- суму основного боргу у розмірі еквівалент 4 910 дол. США згідно розписки від 13.05.2015 та 700 дол. США згідно розписки від 17.09.2015, а всього еквівалент 5610 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент винесення судового рішення;
Відповідач, заперечень суду не надав.
Представник позивача на позові наполягав, що вказав в заяві.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини:
Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Матеріалами справи доведено, у 2015 році між позивачем та відповідачем, було укладено три договори позики, відповідно до яких Позивачем було передано Відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 366130 грн. 00 коп. Укладення договорів позики підтверджується копіями письмових розписок.
Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей.
За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Грошові кошти було передано і отримано Відповідачем у момент складання розписок у гривневому та доларовому еквіваленті, а саме:
розмір заборгованості згідно розписки від 13.05.2015 складає 4910 дол. США, що еквівалентні на момент подачі позовної заяви 127512 грн. 00 коп. (за курсом, встановленим НБУ з розрахунку 1 долар = 25,97 грн.), яку відповідач зобов'язаний був повернути позивачу не пізніше 15.06.2015;
- розмір заборгованості згідно розписки від 17.09.2015 у гривневому еквіваленті складає 238000 грн. 00 коп., яку відповідач зобов'язаний був повернути позивачу до 25.09.2015.
Станом на сьогоднішній, день грошові кошти Відповідачем не повернено. На вимогу сплатити у добровільному порядку суму заборгованості Відповідач жодним чином не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає та грошові кошти повертати не збирається. Вказані обставини не спростовані відповідачем, тому вважається доведеними та не підлягають доказуванню.
Станом на 22 вересня 2016 року виникла заборгованість відповідача, розрахунок якої наводить позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.
Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду У країни від 18 вересня 2013 року № б-б3цс63 за своєю суттю розписка про отримання борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно зі ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
За ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено поговором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено поговором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються поговором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу суму заборгованості а розпискою від 13.05.2015 та двох розписок від 17.09.2015.
Отже, встановленими обставинами відповідно до вказаних норм Закону позовні вимоги в даної частині підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 6, 7, 10, 11, 14, 88, 169, 213-215, ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3, НОМЕР_1, виданий 13.01.2006 Жовтневим РВ ХМУ УМВС України у Харківській області, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 а саме:
- суму основного боргу за розпискою від 17.09.2015 у розмірі 238000 грн. 00 коп.
- суму основного боргу у розмірі еквівалент 4 910 дол. США згідно розписки від 13.05.2015 та 700 дол. США згідно розписки від 17.09.2015, а всього еквівалент 5610 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент винесення судового рішення складає 144625грн. 80коп.;
на загальну на суму 361889 грн. 54 коп., судові витрати у сумі 5681.23грн., а всього стягнути на загальну суму
Рішення суду може біти переглянуто судом який його ухвалив за заявою ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харькова, протягом 10ти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв