АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5176/16 Головуючий 1 інст. Якуша Н.В.
Справа № 640/1332/15-ц Доповідач - Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року по справі за позовом Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діючих в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота» треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Українське - американське спільне підприємство з іноземними інвестиціями «Влада - Промтекст», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібна Тетяна Петрівна про визнання іпотечного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» (далі - ПАТ «Банк Золоті Ворота») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 5 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота», та Українсько - американським спільним підприємством з іноземними інвестиціями «Влада-Промтекст» (далі - УАСПІІ «Влада-Промтекст») укладено договір на кредитну лінію (невідновлювальну) з подальшими змінами, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 1 202 168 доларів США, 328 019 Євро, 247 503 грн., а позичальник зобов'язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у строк не пізніше 10 серпня 2011 року та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та в розмірах, передбачених п. 1.1 кредитного договору. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 29 квітня 2011 року між банком і ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно з яким останні передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 20 січня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 27 222 659 грн. 44 коп. Враховуючи викладене, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на іпотечне майно, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання права ПАТ «Банк Золоті Ворота» на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві, із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

У березні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які діють в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулись до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що на час укладання іпотечного договору від 29 квітня 2011 року в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований та фактично проживав з дня народження їх син ОСОБА_5, а оскільки попереднього дозволу органу опіки та піклування для укладання договору ними отримано не було, просили суд визнати цей договір недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року позов ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота» задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2, ОСОБА_3, а саме квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 227,4 кв. м, що належить їм на підставі свідоцтва про право власності від 5 грудня 2002 року та є предметом іпотеки за іпотечним договором від 29 квітня 2011 року, на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» (в стані ліквідації) у рахунок погашення заборгованості УАСПІІ «Влада-Промтекст» за кредитним договором від 5 вересня 2008 року з урахуванням всіх змін до нього в розмірі 27 222 659 грн. 44 коп. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання права ПАТ «Банк Золоті Ворота» на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві, із застосуванням процедури продажу встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову про визнання недійсним іпотечного договору №11-064 від 29 квітня 2011 року та відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на іпотечне майно - належну їм квартиру.

Зазначають, що районним судом порушені вимоги ст.ст. 10,26,38,74,158,169 ЦПК України, та не перевірялися обставини невиконання або неналежного виконання умов кредитного договору Українсько-Американським спільним підприємством з іноземними інвестиціями «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» - боржником за кредитним договором, оскільки відсутнє будь-яке судове рішення про стягнення з боржника цієї заборгованості, не перевірений розмір кредитної заборгованості, строки її внесення та застосування строку позовної давності, а також не враховано, що ця юридична особа знаходиться в стадії банкрутства та ліквідації.

Вказують, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення відсутнє посилання на початкову ціну реалізації предмета іпотеки, вартість якої значно нижче, ніж заборгованість Українсько-Американського спільного підприємства з іноземними інвестиціями «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» за вказаним кредитним договором.

Посилаються також на те, що при оформленні іпотечного договору вони не приховували від АТ «Банк Золоті ворота» наявність у них малолітньої дитини, яка проживає разом з ними в квартирі, що стала предметом іпотеки, про що свідчили дані їх паспортів, а зняття дитини з реєстрації місця знаходження цієї квартири 28.04.2011 року ( за день до укладення іпотечного договору) та подальша його реєстрація у лютому 2012 року в цій квартирі є порушенням прав та інтересів дитини і відбулася під тиском працівників банку.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені в суді першої інстанції судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Золоті Ворота», суд першої інстанції виходив з того, що боржник за кредитним договором - Українсько-Американське спільне підприємство з іноземними інвестиціями «ВЛАДА-ПРОМТЕКС» не виконало свої зобов'язання за кредитним договором, допустило заборгованість в загальній сумі 27222659,44 грн., тому кредитор та іпотекодержатель на підставі ст.ст. 33,39 Закону України «Про іпотеку» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки належну ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру, на яку їх дитина права власності не має, а відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при укладання іпотечного договору права неповнолітньої дитини не порушені.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що 5 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота», правонаступником якого є ПАТ «Банк Золоті Ворота», та УАСПІІ «Влада-Промтекст» укладено договір на кредитну лінію (невідновлювальну) з подальшими змінами, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 1 202 168 доларів США, 328 019 євро, 247 503 грн., а позичальник зобов'язався на

умовах, передбачених договором, повернути кредит у строк не пізніше 10 серпня 2011 року та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та в розмірах, передбачених п. 1.1 кредитного договору. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання 29 квітня 2011 року між банком і ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно з яким останні передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 20 січня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 27 222 659 грн. 44 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Крім того, ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Таким чином, встановлена норма зобов'язує нотаріусів при оформленні правочинів щодо відчуження нерухомого майна аналізувати подані йому документи, зокрема, на предмет існування прав користування таким нерухомим майном у дитини (дітей). Тому нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації.

Тобто право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги.

Отже, згода органу опіки і піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

Відповідно до положень ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Згідно положення п. 3.1. іпотечного договору, іпотекодавці зазначають, що майно нікому іншому не продано, не передано в іпотеку, під забороною (арештом) не перебуває, судових справ щодо нього не ведеться. Прав інших осіб, у тому числі прав дітей (осіб віком до вісімнадцяти років) іпотекодавців, на користування майном немає.

Разом з тим вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року № 6-3005цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У зв'язку з наведеним суд повинен виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки, яке повинно ґрунтуватись на документальній підставі та на підставі закону.

При цьому за відсутності реєстрації дитини в оспорюваному житловому приміщенні, суду належить з'ясувати наявність у дитини іншого місця проживання.

Також, у власності подружжя Вегер крім квартири, яка є предметом іпотеки, наявне й інше нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться у приватній власності подружжя з 2003 року, та, що іпотечне майно не є єдиним житлом неповнолітнього ОСОБА_5

Посилання представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на те, що вказаний будинок знаходиться у непридатному для проживання стані не можна взяти до уваги, оскільки огляд будинку, згідно наданих документів здійснювався у 2010 році. Доказів про стан будинку на час виникнення спірних правовідносин не надано.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія з урахуванням ч. 1 ст. 308 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді: П.В. Кісь

О.А. Кружиліна