АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Мазур І.В.
№ 22-ц/796/1628/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Пікуль А.А., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: П'ятничук В.Г

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України в цивільній справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві - Васільєвої Ю.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року головний державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Васільєва Ю.В. звернулася до суду із поданням, в якому просила тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх майнових зобов'язань, здійснення заходів щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України покласти на Державну прикордонну службу України.

Подання мотивував тим, що в ході виконавчого провадження встановлено відсутність у ОСОБА_1 будь-якого майна. Крім того, боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення, а на вимоги державного виконавця не реагує.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2015 року подання задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 до виконання ним своїх майнових зобов'язань. Виконання ухвали покладено на ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та Державну прикордонну службу України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні подання. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що державний виконавець не надав будь-яких доказів на підтвердження факту свідомого ухилення від виконання зобов'язань.

Крім того, станом на дату написання апеляційної скарги ним було подано заяву про перегляд заочного рішення на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Зазначив, що судом не враховано, що державний виконавець не обґрунтував необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України.

В судовому засіданні апеляційного суду боржник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник стягувача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з нього коштів та перешкоджає державному виконавцю у примусовому виконанні ним цього рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 1313549,10 грн., судовий збір в розмірі 3 654 грн., а всього 1 317 203,10 грн. (а.с.36).

На виконання рішення суду 16.01.2015 року видано виконавчий лист №2/759/5057/14.

09.02.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Васільєвою Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржнику запропоновано в 7-денний термін виконати добровільно рішення суду.

З акту державного виконавця від 21.07.2015 року вбачається, що виходом за адресою: АДРЕСА_1 боржник не надав доступу до квартири, проте пояснив, що за даною адресою він не проживає, а лише зареєстрований, майна не має, квартира належить ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За положенням п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положень визначених в ч.3 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 рокупередбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням.

Згідно з п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

В даному конкретному випадку, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії ОСОБА_1, які свідчать про ухилення від виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2014 року, а також ураховуючи, що додані до подання матеріали виконавчого провадження, а саме: Акт державного виконавця від 21.07.2015 року не підтверджує факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобов'язань.

Водночас, у наданих суду матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, відсутні дані про результати винесеної державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.06.2015 року.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, а на даний час таке обмеження порушує право заявника вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави.

Виходячи з викладеного, оскаржувана ухвала підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційнийсуд змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 312 -315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року скасувати та постановити нову наступного змісту.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві - Васільєвої Ю.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді