Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2016 Справа №607/18098/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Субчак Г.Я.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт» (надалі - ТОВ «Нечипорук Транспорт») про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні. В обґрунтування заявленого позову зазначив про те, що він наказом №07-12-6 від 14 вересня 2012 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Нечипорук Транспорт» на посаду водія. 05 грудня 2014 року позивач звільнений із займаної посади на підставі наказу №04-14-1 за ст.38 КЗпП України. На день звільнення відповідач розрахунок з ОСОБА_3 не провів, зокрема, що стосується виплат за липень-листопад 2014 року. Розрахунок невиплаченої заробітної плати наступний: липень 2014 року 1218,00 грн.; серпень 2014 року 1218,00 грн.; вересень 2014 року 1218,00 грн.; жовтень 2014 року 1218,00 грн.; листопад 2014 року 1218,00 грн.; грудень 2014 року 196,45 грн., всього 6286,45 грн. Оскільки ТОВ «Нечипорук Транспорт» неправомірно відмовилося виплачувати позивачу нараховану йому заробітну плату в день звільнення, ОСОБА_3 вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за період з 06 грудня 2014 року по 23 листопада 2015 року, який є наступним: грудень 2014 року 1021,55 грн.; січень 2015 року 1218,00 грн.; лютий 2015 року 1218,00 грн.; березень 2015 року 1218,00 грн.; квітень 2015 року 1218,00 грн.; травень 2015 року 1218,00 грн.; червень 2015 року 1218,00 грн.; липень 2015 року 1218,00 грн.; серпень 2015 року 1218,00 грн.; вересень 2015 року 1218,00 грн.; жовтень 2015 року 1218,00 грн.; листопад 2015 року 1218,00 грн., всього 14 135,35 грн. Таким чином, станом на 23 листопада 2015 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати становить: 6286,45 грн. + 14135,35 грн. = 20421,80 грн. Для вирішення спору в досудовому порядку ОСОБА_3 12 серпня 2015 року було надіслано ТОВ «Нечипорук Транспорт» вимогу про виплату заробітної плати. Листом від 10 вересня 2015 року вих. №09-15/135 відповідач заявив, що ним зроблено з позивачем повний розрахунок. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить суд стягнути із ТОВ «Нечипорук Транспорт» в його користь 20421,80 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із записів у трудовій книжці ОСОБА_3 серії АС №773286, 16 вересня 2012 року позивач прийнятий у ТОВ «Нечипорук Транспорт» на посаду водія по переводу по згоді між керівниками із ТзОВ «Нечипорук Транспорт Сервіс» згідно ст.36 КЗпП України (наказ №07-12 від 14 вересня 2012 року).

Згідно акту відсутності працівника на роботі, складеного 31 липня 2014 року консультантом з міжнародних перевезень, менеджером ТОВ «Нечипорук Транспорт», затвердженого директором ТОВ «Нечипорук Транспорт», з 17 липня 2014 року по 31 липня 2014 року водій ОСОБА_3 відсутній на робочому місці. На момент складання цього акта відомостей про поважні причини відсутності водія ОСОБА_3 не надходило.

Як вбачається із акту відсутності працівника на роботі, складеного 06 серпня 2014 року консультантом з міжнародних перевезень, менеджером ТОВ «Нечипорук Транспорт», затвердженого директором ТОВ «Нечипорук Транспорт», з 01 серпня 2014 року по 06 серпня 2014 року водій ОСОБА_3 відсутній на робочому місці. На момент складання цього акта відомостей про поважні причини відсутності водія ОСОБА_3 не надходило.

07 серпня 2014 року представниками ТОВ «Нечипорук Транспорт» складено акт про відмову надання письмових пояснень, з якого вбачається, що водій ОСОБА_3 відмовився від надання письмових пояснень про причини неявки на роботу за період 17 липня 2014 року по 06 серпня 2014 року.

Актом відсутності працівника на роботі, складеним 21 серпня 2014 року консультантом з міжнародних перевезень, менеджером ТОВ «Нечипорук Транспорт», затвердженим директором ТОВ «Нечипорук Транспорт», підтверджується, що з 08 серпня 2014 року по 11 серпня 2014 року водій ОСОБА_3 відсутній на робочому місці. На момент складання цього акта відомостей про поважні причини відсутності водія ОСОБА_3 не надходило.

20 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до директора ТОВ «Нечипорук Транспорту» із заявою, в якій просить надати йому чергову оплачувану відпустку на 24 календарні дні з 21 серпня 2014 року.

Згідно акту відсутності працівника на роботі, складеного 19 вересня 2014 року консультантом з міжнародних перевезень, менеджером ТОВ «Нечипорук Транспорт», затвердженого директором ТОВ «Нечипорук Транспорт», з 15 вересня 2014 року по 19 вересня 2014 року водій ОСОБА_3 відсутній на робочому місці. На момент складання цього акта відомостей про поважні причини відсутності водія ОСОБА_3 не надходило.

19 вересня 2014 року в.о. головного механіка ТОВ «Нечипорук Транспорт» звернувся до директора товариства із доповідною, в якій повідомляє, що ОСОБА_3 з 15 вересня 2014 року по 19 вересня 2014 року не зявляється на роботу, підприємство не виконує зобовязання перед замовником, що безпосередньо повязано із вказаним водієм.

22 вересня 2014 року представниками ТОВ «Нечипорук Транспорт» складено акт про відмову надання письмових пояснень, з якого вбачається, що водій ОСОБА_3 відмовився від надання письмових пояснень про причини неявки на роботу за період 08 серпня 2014 року по 21 серпня 2014 року та 15 вересня 2014 року по 19 вересня 2014 року.

24 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до директора ТОВ «Нечипорук Транспорт» із заявою, в якій просить надати йому відпустку без збереження заробітної плати у звязку з сімейними обставинами тривалістю 14 календарних днів з 25 вересня 2014 року по 08 жовтня 2014 року.

Відповідно до наказу №03-14-к від 25 вересня 2014 року, винесеного директором ТОВ «Нечипорук Транспорт», ОСОБА_3, водію вантажного автомобіля, надано відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами тривалістю 14 календарних днів, у період з 25 вересня 2014 року по 8 жовтня 2014 року.

Актом відсутності працівника на роботі, складеним 31 жовтня 2014 року представниками ТОВ «Нечипорук Транспорт», затвердженим директором ТОВ «Нечипорук Транспорт», з 09 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року водій ОСОБА_3 відсутній на робочому місці. На момент складання цього акта відомостей про поважні причини відсутності водія ОСОБА_3 не надходило.

31 жовтня 2014 року в.о. головного механіка ТОВ «Нечипорук Транспорт» звернувся до директора товариства із доповідною, в якій повідомляє, що ОСОБА_3 з 09 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року не зявляється на роботу, підприємство не виконує зобовязання перед замовником, що безпосередньо повязано із вказаним водієм.

Як вбачається із акту відсутності працівника на роботі, складеного 28 листопада 2014 року представниками ТОВ «Нечипорук Транспорт», затвердженого директором ТОВ «Нечипорук Транспорт», з 03 листопада 2014 року по 28 листопада 2014 року водій ОСОБА_3 відсутній на робочому місці. На момент складання цього акта відомостей про поважні причини відсутності водія ОСОБА_3 не надходило.

Згідно акту відсутності працівника на роботі, складеного 04 грудня 2014 року представниками ТОВ «Нечипорук Транспорт», затвердженого директором ТОВ «Нечипорук Транспорт», з 01 грудня 2014 року по 04 грудня 2014 року водій ОСОБА_3 відсутній на робочому місці. На момент складання цього акта відомостей про поважні причини відсутності водія ОСОБА_3 не надходило.

Факт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці також підтверджено долученими до матеріалів справи табелями обліку робочого часу ТОВ «Нечипорук Транспорт».

Відповідно до запису у вищевказаній трудовій книжці, позивач 05 грудня 2014 року звільнений з посади водія ТОВ «Нечипорук Транспорт» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (наказ №04-14 від 05 грудня 2014 року).

12 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Нечипорук Транспорт» із вимогою про виплату заробітної плати, в якій просить провести йому виплату заробітної плати за липень грудень 2014 року, оскільки розрахунок на день звільнення з ним ТОВ «Нечипорук Транспорт» не зробило, крім того не було проведено виплати заробітної плати за липень грудень 2014 року.

Згідно відповіді ТОВ «Нечипорук Транспорт» №09-15/135 від 10 вересня 2015 року, розрахунок на день звільнення із ОСОБА_3 товариство зробило, крім того було проведено всю виплату заробітної плати до моменту його звільнення. Також товариство повідомило, що за позивачам рахується заборгованість перед ТОВ «Нечипорук Транспорт», щодо якої відкрито кримінальне провадження за ч.5 ст.191 КК України, яка передбачає покарання за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні в особливо великих розмірах.

Як вбачається із довідки, наданої 20 листопада 2015 року старшим державним фінансовим інспектором відділу інспектування у соціальній сфері та культурі Державної фінансової інспекції в Тернопільській області, перевіркою, проведеною з 09 листопада 2015 року по 20 листопада 2015 року, будь-яка заборгованість по заробітній платі водію ОСОБА_3 на час проведення перевірки не встановлена. Фактів невиплати заробітної плати ОСОБА_3 за період з 28 серпня 2013 року по 24 вересня 2014 року не встановлено.

Згідно довідки №10/887 від 08 лютого 2016 року, наданої ТОВ «МВ Стеллар», ОСОБА_3 прийнятий на роботу в ТОВ «МВ Стеллар» на посаду водія автотранспортних засобів з 17 жовтня 2014 року за сумісництвом. З 05 грудня 2014 року переведений на основне місце роботи на вищезазначену посаду, де продовжує працювати на час видачі довідки. З 17 жовтня 2014 року ОСОБА_3 перетинав державний кордон на транспортних засобах в інтересах ТОВ «МВ Стеллар» в наступні дати: 20 жовтня 2014 року через м/п Краківець, 22 жовтня 2014 року через м/п Ужгород, 31 жовтня 2014 року через м/п Краківець, 06 листопада 2014 року через м/п Ужгород, 07 листопада 2014 року через м/п Краківець, 20 листопада 2014 року через м/п Краківець, 26 листопада 2014 року через м/п Ужгород, 01 грудня 2014 року через м/п Краківець, 06 грудня 2014 року через м/п Краківець. 11 грудня 2014 року через м/п Краківець.

У відповідності до довідки №02-16/021 від 18 лютого 2016 року, виданої ТОВ «Нечипорук Транспорт», ОСОБА_3 за період з 01 липня 2014 року по 31 вересня 2014 року нараховано заробітну плату: липень 652,17 грн., серпень 1014,50 грн. (відпускні з 22 серпня 2014 року 14 вересня 2014 року), вересень 00,00 грн. (25 вересня 2014 року 08 жовтня 2014 року відпустка за свій рахунок). Дані грошові кошти були перераховані на грошову карточку зарплатного проекту ОСОБА_3 №4149 5000 1614 7319.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року

№ 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу розяснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд, проаналізувавши наведені вище документи, встановив, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нечипорук Транспорт» з 16 вересня 2012 року по день його звільнення 05 грудня 2014 року. За вказаний період він отримав заробітну плату, а також відпускні, які йому перераховувалися на зарплатну карточку. При звільненні позивачу було виплачено всі суми, що належали йому від підприємства, що вбачається із досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ «Нечипорук Транспорт» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні не підлягають до задоволення у звязку з їх безпідставністю.

Твердження представника позивача про неналежне оформлення відповідачем актів відсутності працівника на роботі суд до уваги не бере, вважає їх такими, що не впливають на зміст виниклих між сторонами правовідносин, оскільки ОСОБА_3 не надано будь-яких доказів в спростування цих актів, які б свідчили про його присутність на робочому місці або ж відсутність з поважних причин.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 64, 160, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нечипорук Транспорт» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська