Справа пр. №2/756/63/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Великохацької В.В.

при секретарі - Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління юстиції в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління юстиції в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

До складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_2, квартира АДРЕСА_3 та інше майно і грошові вклади, що належали за життя ОСОБА_3

Позивач зазначив, що 26.10.2004 року у ОСОБА_3 діагностовано інсульт, дисциркуляторну енцифалопатію ІІІ ступеня в стадії декомпенсації прогресуючий тип протікання, 27.05.2011 року діагностовано підозру на повторний інсульт, 15.06.2011 року діагностовано стан після ГПМК (гострого порушення мозкового кровообігу/інсульт) у вигляді значно вираженого лівобічного геміпарезу (паралічу/знерушення/лівої половини тіла/тулубу та кінцівок). 26.07.2011 року за результатами огляду невропатолога ВТЕК прийнято рішення про те, що ОСОБА_3, потребує стороннього догляду.

ОСОБА_1 вказав, що 10.08.2011 року ОСОБА_3 госпіталізовано до міського центру нейрореабілітації Київської міської клінічної лікарні №18, де він проходив курс реабілітації до 23.08.2011 року і був виписаний без покращення із значними неврологічними порушеннями під постійний контроль невропатолога та терапевта за місцем проживання із необхідністю повторного лікування в центрі реабілітації через 3-4 місяці.

Як стверджував позивач, дружина ОСОБА_3 ОСОБА_2 19.09.2011 року залишила його одного у квартирі і вирушила на тиждень до 26.09.2011 року на відпочинок до Єгипту, незважаючи на те, що ОСОБА_3 через похилий вік і тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. На думку позивача, ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги ОСОБА_3

Позивач вважав, що у зв'язку з залишенням ОСОБА_3 наодинці без необхідного догляду, допомоги і піклування, його стан значно погіршився. Однак, ОСОБА_2, повернувшись з Єгипту, не одразу викликала ОСОБА_3 медичну допомогу, лише 28.09.2011 року викликаний лікар-невропатолог діагностував значне погіршення стану здоров'я ОСОБА_3, яке розпочалось у період перебування ОСОБА_4 на відпочинку. Проте, на думку позивача, відповідач навіть після консультації лікаря не вжила заходів щодо забезпечення надання ОСОБА_3 необхідного обсягу медичної допомоги у вигляді негайної госпіталізації.

06.10.2011 року ОСОБА_3 втратив свідомість внаслідок діабетичної коми, яка, на думку позивача, була викликана недотриманням режиму харчування і медикаментозної корекції. Того ж дня ОСОБА_3 було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні №5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_1 вказав, що він не мав можливості доглядати за своїм батьком ОСОБА_3, оскільки у період хвороби та на момент смерті останнього позивач був неповнолітнім. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що з ініціативи відповідача його було поміщено спочатку до санітарної школи-інтернату №22 м. Києва, а після її закінчення - з 01.09.2010 року направлено до КЗ КОР "Таращанський реабілітаційний центр", який він закінчив 17.06.2011 року, після чого 05.07.2011 року знову з ініціативи відповідача його було безпідставно та примусово направлено до Благодійного центру реабілітації "Восток" (центр Сандея Аделаджи) по звільненню від нарко- та алко- залежності.

Після смерті ОСОБА_3 позивач дізнався, що останній на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого заповів все своє майно ОСОБА_1

ОСОБА_1 вказав, що відповідач робила спроби змінити заповіт ОСОБА_3 на свою користь, чим умисно сприяла виникненню у неї самої права на спадкування та/або збільшення її частки у спадщині.

З цих підстав позивач просив суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, та просили суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

Представник третьої особи ГУЮ в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, третя особа про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2005 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1109 (а.с.12). Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 13.12.2011 року відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.7).

До складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_2, квартира АДРЕСА_3 та інше майно і грошові вклади, що належали за життя ОСОБА_3

У відповідності до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Ч.2 ст.1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт від 21.03.2000 року, яким він заповів належне йому на праві власності майно ОСОБА_1 Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. і зареєстрований у реєстрі за №2423 (а.с.8).

Таким чином, спадкоємцем за заповітом після померлого ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №1295/2011 до майна померлого ОСОБА_3 ОСОБА_1 прийняв в установлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк та в установленому ст.1269 цього Кодексу порядку - шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.114).

Крім того, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідач ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3 Враховуючи той факт, що відповідач є непрацездатною вдовою спадкодавця, їй згідно ч.1 ст.1241 ЦК України належить право на обов'язкову частку у спадщині.

З матеріалів спадкової справи №1295/2011 до майна померлого ОСОБА_3 вбачається, що 14.11.2011 року відповідач звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 (а.с.91).

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішення такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Абз.3 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року передбачено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебував на обліку у лікаря-невропатолога в Центральній районній поліклініці Оболонського району м. Києва з діагнозом цереброваскулярна хвороба, церебросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ (третя) ступеню, прогресуючий перебіг (ГПМК-Х 2004 р., V 2011 р.), виражений лівобічний геміпарез, виражені статодинамічні розлади. Крім того, 30.05.2011 року ОСОБА_3, встановлено діагноз гостре порушення мозкового кровообігу та дано направлення на ургентну госпіталізацію, від якої хворий відмовився, проте згодом бригадою швидкої був госпіталізований в ургентне неврологічне відділення. 29.09.2011 року стан хворого погіршився, а згодом він був госпіталізований у лікарню №8. За станом свого здоров'я хворий ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду та був нездатним до самообслуговування (а.с.39).

Позивач у своїй позовній заяві зазначив, що в період з 19.09.2011 року до 26.09.2011 року відповідач ОСОБА_2 залишила свого чоловіка ОСОБА_3 одного вдома та поїхала на відпочинок до Єгипту, незважаючи на те, що ОСОБА_3 через похилий вік і тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, позивач стверджував, що у зв'язку з залишенням ОСОБА_3 наодинці без необхідного догляду, допомоги і піклування, його стан значно погіршився. Однак, ОСОБА_2, повернувшись з Єгипту, не одразу викликала ОСОБА_3 медичну допомогу, та лише 28.09.2011 року викликаний лікар-невропатолог діагностував значне погіршення стану здоров'я ОСОБА_3, яке розпочалось у період перебування ОСОБА_4 на відпочинку. Позивач стверджував, що відповідач навіть після консультації лікаря не вжила заходів щодо забезпечення надання ОСОБА_3 необхідного обсягу медичної допомоги у вигляді негайної госпіталізації, що на його думку і призвело до значного погіршення здоров'я спадкодавця та смерті.

Окрім цього, ОСОБА_1 посилався у своєму позові на те, що ОСОБА_2 робила спроби змінити заповіт ОСОБА_3 на свою користь.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Безспірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 мала намір змінити заповіт, позивачем не надано, також ОСОБА_1 не посилається на жодні письмові докази, що підтверджують вищезазначені обставини.

Також ОСОБА_1 та його представники не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у зв'язку з похилим віком чи тяжкою хворобою ОСОБА_3 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Крім того, твердження ОСОБА_1 та його представників, що ОСОБА_3 у період з 19.09.2011 року до 26.09.2011 року перебував у безпорадному стані спростовується показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вони відвідували ОСОБА_3 під час відсутності його дружини ОСОБА_2 у період з 19.09.2011 року до 26.09.2011 року, вказали, що відповідач залишила ОСОБА_3 їжу, йому були створені всі належні умови, завдяки яким він не портебував стороннього догляду та допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Позивачем та його представниками не зазначено жодних доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги ОСОБА_3, а також про своєчасне незабезпечення останнього необхідним обсягом медичної допомоги, недотриманням режиму харчування і медикаментозної корекції.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він, як приватний нотаріус, був викликаний ОСОБА_3 з метою посвідчення нового заповіту, однак не погодився змінювати існуючий заповіт від 21.03.2000 року.

Свідок ОСОБА_10 надав суду пояснення стосовно записів у медичній карті хворого ОСОБА_3, вказав, що під час його візитів до останнього ОСОБА_2 знаходилась вдома, останній раз він відвідував хворого згідно записів у медичній карті 06.10.2011 року. Свідок зазначив, що ОСОБА_3 відмовлявся від лікування, міг частково себе обслуговувати. З пояснень свідка ОСОБА_10 вбачається, що йому невідомо, чи погіршився стан здоров'я ОСОБА_3 після реабілітації (реабілітація - період з 10.08.2011 року до 23.08.2011 року). ОСОБА_10 також вказав, що він приблизно чотири рази після призначення лікування відвідував хворого ОСОБА_3, однак не пам'ятає, чи бачив у цей час в квартирі його сина ОСОБА_1 Також свідок зазначив, що стан здоров'я ОСОБА_3 теоретично міг погіршитись різко, а не поступово.

Враховуючи вищевикладене, позивач та його представники не надали доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_3 потребував допомоги та нагляду від ОСОБА_2, не довели, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, не слідкувала за дотриманням ОСОБА_3 режиму харчування і медикаментозної корекції, не забезпечувала його необхідним обсягом медичної допомоги.

За таких обставин, суд не знаходить достатніх підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після померлого ОСОБА_3 та приходить до висновку про необхідність у зв'язку з цим відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1220, 1222-1224, 1233, 1236, 1241, 1269, 1268-1270 Цивільного кодексу України, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління юстиції в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори, про усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Великохацька