АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6203/16 Справа № 201/375/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Варенко О.П., Куценко Т.Р.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, моральної шкоди та витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, моральної шкоди та витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що ОСОБА_2 є клієнтом «ПриватБанку» через наявність рахунку, картки - соціальної картки для виплати допомоги на утримання неповнолітніх дітей, позивач має неповнолітню дитину, при народженні дитини їй була призначена державна допомога управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука. Перша виплата цієї допомоги проведена у квітні 2015 року на суму 12040 грн. шляхом перерахування цих коштів на поточний рахунок позивача у цьому банку. Вказані кошти поступили на поточний рахунок 08 квітня 2015 року, однак, в цей же день, відповідачем частина суми шляхом автоматичного списання була знята банком у розмірі 6020 грн.. Позивач вважає вказані кошти своїми і наполягала на незаконному їх знятті. Вважає вказані дії банку протиправними в частині неправильного списання названих коштів з її рахунку і просила зобовязати банк припинити таке списання коштів позивачки, повернути списані кошти на рахунок позивача, стягнути витрати і моральну шкоду, задовольнивши позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що дійсно відповідно до укладеного договору та поданої в банк Анкети-заяви від 12 березня 2015 року ОСОБА_2 отримала платіжну картку. Позивач надавав банку заяву, в якій клієнтом зазначено та власноруч підписано, що «я ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Я виражаю згоду, що ця Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг...». Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору позивач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

ОСОБА_2 є клієнтом «ПриватБанку» через наявність рахунку, картки - соціальної картки для виплати допомоги на утримання неповнолітніх дітей, позивачка - мама, має неповнолітню дитину; їй була призначена державна допомога при народженні дитині і управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука перша виплата цієї допомоги проведена в квітні 2015 року в сумі 12040 грн. шляхом перерахування цих коштів на поточний рахунок позивачки в цьому банку. Вказані кошти поступили на поточний рахунок 08 квітня 2015 року, але в цей же день відповідачем частина сума шляхом автоматичного списання банком знята в розмірі 6020 грн.. Вважає вказане списання неправомірним і позивачка звернулася з письмовою заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про перевірку обставин незаконного, на її думку, списання і переведення коштів з її карток і рахунку. Після перевірки працівники банку повідомили, що ці списання коштів були правомірними через наявність непогашеного кредиту. Позивач вважає вказані кошти своїми і наполягає на тому, що їх у неї знято з рахунку незаконно, а отже повертати їх банк повинен. На звернення позивача до відповідача з питанням надання повної інформації про причини такого і вирішення витання про повернення коштів фактично отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивачка вимушена була звертатися з позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених договором між банком та клієнтом.

Відповідно до ст.. 26 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладені договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та /або третіх осіб.

Згідно п.1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року №22, списання договірне банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Згідно п.1.8 тієї ж Інструкції платники-фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком.

При укладанні кредитного договору, позивач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, якими встановлено, а саме: пунктом 5.6 (а.с. 46), що володілець картки доручає банку право списання з будь-якого рахунку, відкритого у банку, зокрема - з карткового рахунку, грошові кошти для здійснення платежів з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Позивач була ознайомлена з умовами договору та надала згоду на списання коштів з карткового рахунку для погашення заборгованості за користування кредитом, про що свідчить його підпис на анкеті-заяві (а.с.41).

Зважаючи на викладене, колегія судів приходить до висновку про те, що при списанні грошових коштів банк діяв згідно положень Договору та вимог чинного законодавства., а тому підстави для визнання цих дій незаконними відсутні.

Також, позивач не довела, що стан здоровя позивача погіршився в порівнянні із попереднім його станом і погіршився безпосередньо після зазначених у позовній заяві подій та як наслідок цих подій.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову в частині відкодування моральніої шкоди не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_3