Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1602/16-ц
Провадження № 2/553/598/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11.05.2016м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Юхно С.П.,
при секретарі - Карпінчик О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -
У квітні 2065 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. У позові вказано, що позивач є співвласником АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2 Зважаючи на те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі позивач просила суд задовольнити позовні вимоги.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача, ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги та розглянути справу без його участі.
Заважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи з ухваленням по справі заочного рішення.
Суд, вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01 серпня 2006 року власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 13 грудня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-КЕ № 077595.
За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку, квартиру), користуються (ним) нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Статтями 317, 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно акту про не проживання особи в житловому приміщенні від 07 квітня 2016 року ОСОБА_2 з початку 2012 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
У судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7. пояснювали, що відповідач ОСОБА_2 . з початку 2012 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, його особистих речей у вказаній квартири не має.
Згідно ч. 2 ст.485 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач по справі ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин з початку 2012 року, тому він втратив право користування вказаним приміщенням, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Беручи до уваги, що позивач не надала суду докази, які підтверджують, що їй відмовлено у знятті з реєстраційного обліку відповідача на підставі рішення суду, тому позовні вимоги в частині примусового зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 130, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 317, 405 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою №184 по проспекту Вавілова 1/15 в місті Полтава.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_8