АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1162/16 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю апелянта - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що згідно постанов державного виконавця відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції Сергієнко М.Ф. від 14 лютого 2014 року було відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого напису №161 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М. від 09 лютого 2015 року про зобов'язання повернути на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіль марки «Volkswagen Tuareg». 14 лютого 2016 року державним виконавцем оголошено розшук майна боржника та зазначеного автомобіля. 07 квітня 2015 року доручено відділу ДВС Літинського районного управління юстиції провести опис цього автомобіля та передати його представнику ТОВ «Порше Мобіліті». 10 квітня 2015 року стягнуто з боржника на користь держави в особі відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві виконавчий збір в сумі 92604.37 грн. 10 квітня 2015 року стягнуто на користь держави в особі відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві витрати на проведення виконавчих дій в сумі 100 грн. 16 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови від 10 квітня 2015 року про стягнення виконавчого збору. 19 травня 2015 року накладено арешт на все майно боржника. На підставі постанови зазначеного державного виконавця 07 квітня 2015 року позивача було зупинено на 346 км автодороги Стрий - Кіровоград - Знам'янка, висаджено з автомобіля, забрано автомобіль, внаслідок чого позивач не з'явився на розгляд його апеляційної скарги Вінницьким апеляційним адміністративним судом, розгляд котрої було призначено у цей же день, внаслідок чого у задоволенні скарги було відмовлено та він змушений був подати касаційну скаргу, яку було задоволено. У вилученому автомобілі знаходились належні позивачу 60 л. дизельного пального вартістю 1260 грн., аптечка вартістю 300 грн., килим багажника автомобіля вартістю 350 грн., ключі від гаража вартістю 600 грн., зарядний пристрій для телефону вартістю 465 грн., коробка для CD-дисків з 10 дисками вартістю 250 грн., які до даного часу повернуто не було. Постановами Хмельницького окружного адміністративного суду всі перелічені постанови державного виконавця визнано протиправними та скасовано, а також постановою начальника відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві від 10 квітня 2015 року було скасовано як незаконну постанову державного виконавця Сергієнко М.Ф. від 14 лютого 2015 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 червня 2015 року виконавчий напис нотаріуса, примусове виконання якого здійснював відповідач, визнано таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути із відповідача в його користь 3225 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що судом невірно визначено розмір моральної шкоди, а також не залучено в якості співвідповідача орган Державної казначейської служби України.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, заслухавши пояснення апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено, що в провадженні відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого напису №161 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М. від 09 лютого 2015 року про зобов'язання повернути на користь TOB «Порше Лізинг Україна» автомобіля марки «Volkswagen Tuareg», д/н НОМЕР_1.

В зв»язку із здійсненням виконавчих дій по даному виконавчому провадженню державним виконавцем відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві Сергієнко М.Ф. було винесено ряд постанов, а саме:

- 14 лютого 2014 року - відкрито виконавче провадження на виконання вказаного виконавчого напису. Дана постанова скасована постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року;

- 14 лютого 2016 року - накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Tuareg», д/н НОМЕР_1, в межах суми звернення стягнення 82008.71 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1, в межах суми боргу. Постановою начальника відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві Ніколаєва С.В. від 10 квітня 2015 року дана постанова скасована;

- 23 лютого 2015 року - оголошено розшук майна, належного ОСОБА_1, зокрема, автомобіля «Volkswagen Tuareg», д/н НОМЕР_1;

- 07 квітня 2015 року доручено відділу ДВС Літинського районного управління юстиції провести опис автомобіля «Volkswagen Tuareg», д/н НОМЕР_1, та передати його представнику TOB «Порше Мобіліті» за довіреністю;

- 10 квітня 2015 року - стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві виконавчий збір в сумі 92604.37 грн.;

- 10 квітня 2015 року - стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м.Києві витрати на проведення виконавчих дій в сумі 100 грн.;

- 16 квітня 2015 року - відкрито виконавче провадження з виконання постанови від 10 квітня 2015 року про стягнення виконавчого збору в сумі 92604.37 грн.;

- 19 травня 2015 року - накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення 92604.37 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1, в межах суми боргу.

Зазначені вище постанови скасовані постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2015 року.

07 квітня 2015 року о 13:25 год. на 346 км. автодороги Стрий - Знам'янка інспектором ДПС управління ДАІ м.Вінниці було затримано та вилучено автомобіль «Volkswagen Tuareg», д/н НОМЕР_1, яким керував позивач. В тексті акта № 490 огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання, від 07 квітня 2015 року, зазначено, що огляд і затримання виконано відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на відділ ДВС Деснянського районного управління юстиції в м.Київ.

У вищевказаному акті також зазначено про наявність в автомобілі пального - 60 л, а також про відсутність в автомобілі цінних речей, грошей, документів.

Як вбачається із повідомлення від 20 березня 2015 року за вих. № 822/620/15, на 07 квітня 2015 року на 14:50 год. у Вінницькому апеляційному адміністративному суді було призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Хмельницької області про стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити дії.

В результаті апеляційного перегляду ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2015 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 червня 2015 року виконавчий напис № 161 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М., виданий 09 лютого 2015 року, про зобов'язання ОСОБА_1 повернути ТзОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіль - визнано таким, що не підлягає виконанню. Зазначена обставина підтверджується рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 червня 2015 року, ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачу внаслідок винесення державним виконавцем вище перелічених протиправних постанов було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях з приводу протиправної поведінки щодо нього, необхідності вжиття додаткових заходів до організації свого життя, в тому числі для звернення до правоохоронних органів з метою поновлення порушених прав. Розмір моральної шкоди з урахуванням суб'єкта її заподіяння, глибини і тривалості душевних страждань, а також вимог розумності та справедливості судом вірно визначено в розмірі 10000 грн., в зв»язку із чим доводи апеляційної скарги в даній частині (щодо невірного визначення розміру моральної шкоди) колегія суддів вважає необґрунтованими.

Також колегія суддів не погоджується з посиланнями апелянта на те, що оскільки відповідач, отримавши копію позовної заяви, в судове засідання не з»явився та не надав заперечень на позов, фактично визнав позовні вимоги, що в силу ч.1 ст.61 ЦПК України звільняє позивача від обов»язку доказування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

К відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про визнання відповідачем позову.

Той факт, що відповідач в судове засідання не з»явився та не надав заперечень не свідчить про визнання ним позову та не звільняє позивача від обов»язку доказування заявлених вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.28 Постанови №6 від 07 лютого 2014 року, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Також Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 висловлено правову позицію, згідно якої відповідно до ст.1174 ЦК України обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу Україна.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позовні вимоги заявлені у справі до неналежного відповідача, яким мала б бути держава Україна.

Разом з тим колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом допущено порушення процесуального законодавства, які полягають у наступному.

Згідно ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

В судовому засіданні судом першої інстанції було роз'яснено позивачу його право на заміну відповідача, однак останній пояснив, що не бажає таким правом скористатись, оскільки вважає належним відповідачем саме Деснянський районний відділ ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Однак, позивач не заперечував щодо залучення до справи в якості другого відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.

У відповідності до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи.

Таким чином, норма щодо наявності клопотання позивача стосується лише заміни відповідача. Натомість, залучення до участі в справі іншого відповідача може бути здійснене судом з власної ініціативи.

Однак, в порушення наведеного, судом першої інстанції не було залучено до участі в справі іншого відповідача - відповідний орган Державної казначейської служби України.

Таким чином, в порушення ч.4 ст.10 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи та не вирішив в порядку, передбаченому ст.ст.32, 33 ЦПК України питання залучення до участі у справі орган Державної казначейської служби України, як співвідповідача,

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Із роз'яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою 1 «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.

Однак, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду позбавлений можливості залучити до участі в справі нового відповідача, оскільки згідно ст.33 ЦПК України заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів