АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/385/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2394/16Головуючий у 1-й інстанції Мурашко А. О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Хіль Л.М., Мартєва С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 червня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило в рахунок погашення заборгованості, що утворилася за кредитним договором № PLRZGA від 24.04.2008 року в розмірі 90147,18 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.04.2008 року, укладеним з ОСОБА_2 і ОСОБА_3, - квартиру загальною площею 79,10 кв. м., житловою площею 55,90 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить останнім на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу,з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою вартістю на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом. Виселити відповідачів із зазначеної квартири та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 24 квітня 2008 року з ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № PLRZGA, виконання зобов'язань по якому було забезпечено договором іпотеки від 24 квітня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_6 і ОСОБА_3

Взяті на себе договірні зобов'язання ОСОБА_2 належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10 березня 2016 року утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 90 147,18 грн., що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 червня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості, за кредитним договором № PLRZGA від 24.04.2008 року, укладеним між ЗАТ (на даний час ПАТ) КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 в розмірі 90 147,18 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.04.2008 року, укладеним між ЗАТ (ПАТ) КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на квартиру загальною площею 79,10 кв. м., житловою площею 55,90 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить останнім на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладеним від свого імені договору купівлі - продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу, з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою вартістю на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом.

У задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк», просило скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 червня 2016 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири за адресою АДРЕСА_1, а тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.04.2008 року між ЗАТ (на даний час ПАТ) КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № PLRZGA, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 61 410,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,42 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.12-14).

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 24.04.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № PLRZGA, відповідно до умов якого в іпотеку переадно нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 79,10 кв.м., житловою площею 55,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить відповідачам на праві власності(а.с.18-21).

Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Станом на 10.03.2016 року ОСОБА_6 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 90147,18 грн.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» рішення про виселення мешканців, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. З аналізу правових норм Закону України «Про іпотеку» та ЖК Української РСР, що регулюють виселення, вбачається, що під час ухвалення судового рішення про виселення на підставі ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і ст. 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом вказаних норм закону особам, які виселяються з жилого будинку, який є предметом іпотеки у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки у разі, коли іпотечне житло придбане не за рахунок кредиту забезпеченого іпотекою цього житла, надається інше постійне житло.

Встановлено, що квартира по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору дарування від 14 грудня 2004 року. Одержані на підставі кредитного договору № PLRZGA від 24.04.2008 року не були спрямовані на її придбання.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з належної їм квартири можливе лише за умови одночасного надання їм іншого житла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Висновки місцевого суду повною мірою узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року у справі №6-39цс-15: за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від позиції Верховного Суду України.

Вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема ст.ст. 5, 78, на які посилається банк, не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки вони регулюють питання виконання рішення суду про виселення боржника, у той час як в даній справі вирішується питання наявності підстав для виселення відповідачів із житла.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються саме вимоги ч.2 ст. 109 ЖК України.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом не з'ясовано до чиєї компетенції належить обов'язок надавати житло відповідачам у разі виселення, чим покладено тягар доказування на позивача.

Згідно зі ст. 10 ч. 1 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, діюче законодавство покладає тягар доказування вимог та сторону, яка їх заявляє, що здійснюється шляхом доведення фактів, якими обґрунтовуються заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявляло вимоги про надання житла відповідачам, а тому згідно зі ст. 179 ЦПК України зазначене питання не входило до предмета доказування по справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування права банку на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки, не спростовують висновків суду, який це право визнав та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLRZGA від 24.04.2008 року в розмірі 90147,18 грн. звернувс стягнення на предмет іпотеки - квартиру по АДРЕСА_1.

За таких обставин суд вірно прийняв рішення на підставі даних, що містилися у матеріалах справи.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянт не навів.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Л.М. Хіль

--//-- С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова