Справа № 373/2978/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.

при секретарі Литвишко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з жилого приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №48 по вул. Шевченка у с.Виповзки Переяслав-Хмельницького району Київської області.

До початку розгляду справи по суті представник позивача подала заяву про зміну предмету позову, у якій позивач просить виселити відповідача з належного їй житлового будинку №48 по вул. Шевченка у с.Виповзки Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що в зазначеному будинку проживає позивач, як власник житла, та її донька ОСОБА_3. Відповідач постійно не проживає за зазначеною адресою, періодично з`являється. Проживає в с.Мала Каратуль з іншою родиною в будинку, який придбав під виплату. Відповідач систематично порушує правила співжиття: влаштовує сварки за присутності доньки, у тому числі із застосуванням нецензурної лексики, псує майно, вивозить з домогосподарства майно та худобу, комунальні платежі не сплачує. Неодноразово відповідач притягався за ці дії до адміністративної відповідальності та з ним проводились профілактичні заходи.

Відповідач в судове засідання не з`явився в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі та заперечення проти позову, а також клопотання про закриття провадження у справі.

У запереченнях на позов відповідач зазначає, що зміна предмету позову не підлягає розгляду, оскільки у заяві відсутні посилання на підстави для такої зміни, а позов (у первісній редакції) не підлягає задоволенню.

Зокрема, відповідач вказує на те, що він є членом сім`ї позивача, так як є колишнім її чоловіком та веде з нею спільне господарство. При цьому, він не покидав житлового будинку та не втратив до нього інтересу, оскільки не має іншого житла. Також відповідач вказує на неналежність та недопустимість поданих позивачем доказів, у тому числі через те, що довідки органів влади не можуть вказувати поважність причин відсутності його у житлі, що встановлює суд. Не сплата відповідачем витрат за комунальні послуги не є підставою, передбаченою ч.2 ст.405 ЦК України, що, на думку відповідача, має розглядатись судом.

Крім того, відповідач просить закрити провадження у справі щодо виселення його без надання іншого жилого приміщення. Це обґрунтовано тим, що вже існує судове рішення, яке набрало законної сили, з тих самих підстав між тими самими сторонами рішення Переяслав-Хмельницького міськрайнного суду Київської області від 05.05.2014 по справі №373/458/14-ц.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Свідок ОСОБА_4 (донька позивача) пояснила, що відповідач систематично знущається із її матері та сестри. Вчиняв сварки, бійки із матірю та нею, виганяв її з будинку, погрожував фізичною розправою. Забрав деякі предмети побуту та худобу: 14.12.2015 забрав корову, яку купувала матір, 20.09.2014 забрав вівців. В сестри забрав прикраси та мобільний телефон. Представники органів внутрішніх справи неналежним чином реагували на вказані випадки.

Свідок ОСОБА_5 (зять позивача) пояснив, що був свідком як відповідач сварився із позивачем, його дружиною та її молодшою сестрою. 08.03.2015 відповідач виганяв його з будинку при цьому погрожуючи молотком та сокирою. На зауваження щодо дотримання громадського порядку з боку сільського голови відповідач не реагував.

Свідок ОСОБА_3 (донька сторін) повідомила, що відповідач її неодноразово бив, виганяв з будинку, викрадав в неї гроші, псував речі у будинку. Такі дії відбуваються з періодичністю не рідше ніж раз на місять, коли відповідач приходить до будинку. З вересня 2015 року у будинку відповідач жодного разу не ночував, а лише приходив та вчиняв вищевказані дії. У деяких випадках його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до копій договору купівлі-продажу жилого будинку серії ВСВ 2№987837 від 01.06.2005 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7664107 від 04.07.2005 ОСОБА_1 є власником будинку №48 по вул. Шевченка в с.Виповзки Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.06.1999 по 12.03.2003, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК №295961 від 12.03.2003.

Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_3, народжена 18.08.1999, яка зареєстрована та проживає за адресою позивача, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов Виповзької сільської ради №399 від 29.10.2015 та довідкою №398 від 29.10.2015.

Відповідно до довідки Виповзької сільської ради №427 від 18.11.2015 відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично там не проживає з травня 2014 року. У довідці цієї ж ради від 29.10.2015 № 398 також вказано про те, що відповідач зареєстрований за даною адресою, але не проживає там. У довідці від 29.01.2016 № 16 голова Виповзької сільської ради зазначив, що відомості у вищевказаних довідках записані зі слів позивача. При цьому, вказано, що відповідач з с.Виповзки переїхав у травні 2015 року до с.Мала Каратуль.

Позивач неодноразово скаржилась на протиправні дії відповідача, зокрема:

-17.09.2014 сільському голові, згідно з відповіддю якого від 22.09.2014 відповідач агресивно реагує на зауваження щодо дотримання ним громадського порядку;

-09.01.2014, 15.01.2014, 23.01.2014, 28.04.2014, 01.05.2014, 16.06.2014, 23.07.2014, 08.03.2015, 10.03.2015, 13.03.2015 - до органів внутрішніх справ, за результатом розгляду цих скарг з відповідачем проведено профілактичні бесіди.

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 02.03.2015 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Цим рішенням встановлено, що 13.01.2015 відповідач, перебуваючи по вул.Шевченка, 48, с.Виповзки вчинив сварку із позивачем, під час якої виражався нецензурно, погрожував фізичною розправою.

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 07.07.2015 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП. Цим рішенням встановлено, що 21.04.2015 відповідач, перебуваючи по вул.Шевченка, 48, с.Виповзки вчинив сварку із позивачем, під час якої виражався нецензурно, намагався вдарити, виганяв з будинку.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 07.10.2015 по справі № 373/2247/15-ц відповідача позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 05.05.2014 у справі № 373/458/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання домобудівлі обєктом права спільної сумісної власності, у задоволенні позову про виселення відмовлено, зустрічний позов задоволено частково встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.01.2007.

Дослідивши зміст цього рішення суд дійшов висновку, що підставами позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про виселення були обставини порушення останнім правил співжиття, що стали предметом розгляду органів внутрішніх справ на підставі заяв позивача від 15.01.2014, 19.01.2014, 03.02.2014.

Зважаючи на це, підстав для закриття провадження у цій справі, про які зазначено у клопотанні відповідача, немає, оскільки підставами для подання позивачем позову, який розглядається, зазначені обставини порушення відповідачем вимог законодавства у період з 09.01.2014 по 13.03.2015.

Посилання відповідача на неможливість розгляду судом зміненої позовної заяви суд відкидає як безпідставні, оскільки положення ч.2 ст.31 ЦПК України дають позивачу такі права без обмежень щодо обґрунтованості заяви, а заява про зміну предмету позову подана суду до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі ст. ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначається правом особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України закріплено право особи вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Частина 1 статті 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право мирного володіння своїм майном та можливості втручання держави у право власності у контексті практики застосування цієї норми Європейським судом з прав людини мають забезпечуватись справедливим балансом між цим правом, як фундаментальним правом людини, та втручанням. При цьому, таке втручання, на думку суду, допустиме лише з легітимною метою в суспільних інтересах (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» від 28.07.1999).

За правилами ч.ч.2 та 7 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частина 1 ст. 116 ЖК УРСР передбачає, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 10 ЖК УРСР передбачає, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Стаття 156 ЖК УРСР закріплює, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Стаття 157 ЖК УРСР передбачає, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Зважаючи на вищевикладені приписи законодавства, пояснення сторін та показання свідків, суд доходить висновку про доведення обставин систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що виразилось в ухиленні від виконання обовязків з утримання будинку, у тому числі щодо сплати комунальних платежів, систематичного вчинення сварок із позивачем та донькою, у ході яких відбувалось псування майна позивача.

Відповідач двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення насильства по відношенню до позивача, а також працівниками органів внутрішніх справ з ним проведено низку профілактичних заходів щодо недопущення порушення правил співжиття та громадського порядку.

У світлі зазначених обставин суд бере до уваги те, що позивач є власником будинку, про виселення відповідача з якого вона просить. При цьому, судом встановлено, що дії відповідача суттєво впливають на реалізацію позивачем свого права щодо цього будинку у частині вільного володіння та користування ним.

Крім того, відповідач позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки ОСОБА_6, яка мешкає разом із позивачем у зазначеному будинку. Ця обставина у поєднанні із тим, що відповідач систематично порушує правила співжиття у будинку позивача, дає підстави для висновку про наявність обставин неможливості їх спільного проживання.

Пояснення позивача, показання свідків та досліджені судом письмові докази дають підстави для висновку, що ті заходи запобігання і громадського впливу, які вживались посадовими особами органів внутрішніх справ та місцевого самоврядування, а також притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї виявились безрезультатними.

Керуючись положеннями ст.ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з жилого приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, народженого 05.04.1972, з належного ОСОБА_1 жилого будинку № 48 по вул. Шевченка у с. Виповзки Переяслав-Хмельницького району Київської області без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 907 (девятсот сім) грн. 20 коп., у тому числі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору та 420 (чотириста двадцять) грн. за оплату оголошення в пресі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В.Свояк