АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1142/16 Справа № 203/5141/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська

на рішення Кіровського міського суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він з 08.09.2009 року працює Територіальному центрі соціального обслуговування Кіровського району міста Дніпропетровська на посаді сторожа, проте час роботи зазначений у посадовій інструкції графік чергувань не відповідає журналу обліку робочого часу, в результаті чого позивач працює кожний місяць більше понаднормових годин в нічний час, але відповідач не виплачує заробітну плату з врахуванням цих обставин, порушує права позивача. Позивач просив суд стягнути з Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району міста Дніпропетровська на його користь заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року в розмірі 18.000,00 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 3.000,00 грн. (а.с.1-2,80-81).

Рішенням Кіровського міського суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по виплаті заробітної плати за надурочну роботу у період з вересня 2012 року по серпень 2015 року в сумі 11.658,10 грн. та моральну шкоду в сумі 500,00 грн. (а.с.192-194).

В апеляційній скарзі (а.с.195-197) Територіальний центр соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача у рахунок повернення заборгованості по виплаті заробітної плати за надурочну роботу у період з вересня 2012 року по серпень 2015 року в розмірі 4.160,36 грн., оскільки:

- в основу висновків суду щодо кількості відпрацьованих позивачем надурочних годин покладено дані журнали виходу на роботу, ведення якого взагалі не передбачено номенклатурою справ та нормативними актами, що регулюють порядок обліку робочого часу територіальному центрі;

- судом невірно визначена погодинна оплата надурочних робіт сторожа.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач знаходився в трудових відносин з відповідачем, займав посаду сторожа та за період з вересня 2012 рік по серпень 2015 рік працював надурочний час, а оплату за цей час відповідачем здійснено не було.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.62 КЗпП України надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня.

Як встановлено судом першої інстанції, в період з вересня 2012 рік по серпень 2015 рік позивач працював надурочний час, а саме у 2012 році - 80 годин, у 2013 році 221 годин, у 2014 році 186 годин, у 2015 році 107 годин, а всього 594 години.

Такі висновки суду першої інстанції грунтується на доказах, наданих сторонами.

З табелів обліку робочого часу, наданих відповідачем, вбачається, що згідно підсумовуючої колонки «відпрацьов. годин» позивач з вересня 2012 року по серпень 2015 року відпрацював 5231 годин, в той час як згідно того ж табелю обліку робочого часу, але згідно колонок обліку робочого часу по дням з вересня 2012 року по серпень 2015 року позивач відпрацював 5535 годин (а.с.119-147).

Таким чином відповідно до табелів обліку робочого часу в період з вересня 2012 року по серпень 2015 року позивач працював надурочний час 594 години.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відпрацьованих позивачем 285 надурочних годин за вказаний період часу не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно журналу обліку робочого часу та графіків роботи сторожів позивач фактично працював 5806 годин (а.с.9-75).

Таким чином відповідно до журналу обліку робочого часу та графіків роботи сторожів в період з вересня 2012 року по серпень 2015 року позивач працював надурочний час 594 години.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з розміру відпрацьованого позивачем надурочного часу, відповідно до відомостей, викладених в журналі обліку робочого часу та графіків роботи сторожів, правильно зазначивши, що надані відповідачем табелі обліку робочого часу містять суперечливі відомості щодо відпрацьованого позивачем часу.

Тому доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом табелів обліку робочого часу не можуть бути визнані обгунтованими.

Не можуть бути враховані доводи апеляційної скарги щодо невірно визначеної судом першої інстанції розміру погодинної оплати надурочних робіт.

Згідно ст.106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розмір стягнення заробітної плати за надурочний час.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається зі справи, відповідач проти позову заперечував в повному обсязі.

Доказів, які б спростувували позовні вимоги, відповідач суду першої інстанції не надав.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування Кіровського району м. Дніпропетровська - відхилити.

Рішення Кіровського міського суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: