У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.В.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Хорольська міська рада Полтавської області, про примусове знесення самовільно збудованої споруди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7, третя особа: Хорольська міська рада, про примусове знесення самочинно збудованої споруди. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначала, що відповідач на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1, яка перебуває у комунальній власності і не була відведена для цієї мети, звела нежитлову господарську будівлю (сарай) гараж, без належного дозволу, без затвердженого проекту та з істотним порушенням будівельних норм і правил, та без виділення їй земельної ділянки для цього. Також позивач зазначала, що спірна споруда прибудована до належного їй гаражу, що призводить до його руйнації, а також посилалась на розташування його у незначній відстані від багатоквартирного житлового будинку, що суперечить протипожежним та будівельним нормам. Позивач просила зобов'язати відповідача знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську споруду (сарай) на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7 знести за власний рахунок самочинне будівництво - нежитлове приміщення (сарай) гараж, виконане нею на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності факту самовільного будівництва відповідачем, без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу на виконання робіт, та як наслідок порушення прав позивача знесення спірного об'єкту нерухомості.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивачу ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2010 року на праві приватної власності належить квартира НОМЕР_1, яка розташована у будинку АДРЕСА_1 (літ. А-2 з господарськими будівлями, загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, 1/8 частини сараю літ. Б, 1/8 частини огорожі № 1, гараж літ. В) (а.с. 6).

На прибудинковій території по АДРЕСА_1 знаходиться нежитлове приміщення (сарай) гараж, який задньою частиною примикає до приміщення гаражу належного ОСОБА_6

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 165 від 04 лютого 2015 року, складеним ФОП судовим експертом ОСОБА_9 вбачається, що в матеріалах справи відсутні дані про наявність будівельного паспорту на громадську споруду (сарай) гараж. На час проведення дослідження мінімальна відстань від житлового будинку АДРЕСА_1 до господарської споруди (сараю) гаражу складає 4,24 м, що не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень» в частині мінімальної відстані від об'єкту дослідження до житлового будинку та ДБН А.2.2.-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» в частині розроблення проектної документації для будівництва (а.с. 46-51).

Рішенням Хорольської міської ради 59 сесії 6 скликання № 366 від 29 вересня 2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_7.» надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0031 га для будівництва та обслуговування господарської будівлі (сараю) у АДРЕСА_1 для надання в оренду із земель багатоквартирної житлової забудови (а.с. 8).

У жовтні 2014 року ФОП ОСОБА_10 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (яка надається у користування) ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0020 га на території АДРЕСА_1) (а.с. 40-41).

Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил № 1, проведеної Департаментом Державно-будівельної інспекції у Полтавській області, 14 січня 2015 року встановлено, що господарська будівля на прибудинковій території по АДРЕСА_1 зі слів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і візуального огляду, збудована ними у 1983 році та частково відремонтована у 2014 році (проведено ремонт покрівлі та пошкодженої цегли). У 2014 році ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_12 вищезазначену будівлю, розміщену на прибудинковій території (договір купівлі-продажу відсутній). Відсутні також будь-які дозвільні документи на будівництво та правовстановлюючі документи на будівлю. При проведенні перевірки будівельні роботи не проводились. Рішенням сесії Хорольської міської ради від 29 вересня 2014 року № 366 надано дозвіл ОСОБА_7 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування господарської будівлі (сараю) по АДРЕСА_1 з метою надання в оренду із земель багатоквартирної житлової забудови. ОСОБА_7 виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 42-43).

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів тощо.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України передбачено, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил

Частиною 7 цієї ж норми передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

При вирішенні спору слід брати до уваги, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, та дійшов передчасного висновку про зобов'язання відповідача знести за власний рахунок самочинне будівництво - спірне нежитлове приміщення (сарай) гараж.

Суд першої інстанції не з'ясував чи має місце самочинне будівництво чи реконструкція спірного приміщення. Також залишено поза увагою, що невідповідність будівельним нормам полягає лише у недотриманні документального оформлення такого будівництва, зокрема, відсутності погодженої у встановленому порядку проектно-технічної документації та дозволу на початок будівництва.

Судом першої інстанції належним чином не з'ясовано, яким саме об'єктом будівництва є спірне приміщення - господарська споруда (сарай чи гараж), оскільки відповідно до заяви відповідача ОСОБА_7 (а.с. 136), остання зверталась до міського голови м. Хорола ОСОБА_13 з приводу надання їй у користування земельної ділянки для будівництва господарської будівлі (сараю). Дана обставина має важливе значення, для визначення, які саме будівельні норми, державні стандарти, та правила мають застосовуватись при вирішення даного спору.

Приймаючи до уваги доводи позивача та відхиляючи заперечення відповідача, суд першої інстанції не перевірив коли саме було здійснено будівництво спірного об'єкту нерухомості, з урахуванням обставин встановлених Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил № 1, проведеної Департаментом Державно-будівельної інспекції у Полтавській області, 14 січня 2015 року (а.с. 42-43).

Водночас, судом першої інстанції не перевірено чи порушує вказана спірна споруда суспільні інтереси, з урахуванням погодження мешканцями будинку АДРЕСА_1 розташування та розміру земельної ділянки для відводу відповідачеві (а.с. 137); чи власні права та інтереси позивача, в чому саме полягають ці порушення та чи має позивач право з урахуванням положень ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод належним їй на праві приватної власності гаражу шляхом зобов'язання відповідача знести за власний рахунок самочинно збудовану спірну споруду. Суд першої інстанції не з'ясував яким чином спірне приміщення призводить до руйнації гаражу позивача, на яке остання посилається як на підставу порушеного права. Натомість судом першої інстанції зауважено, що є пряме порушення прав позивача, так як самовільне будівництво, проведене відповідачем, безпосередньо примикає до приміщення гаража позивача та здійснене з використанням його конструктивних частин, проте даних щодо такого порушення матеріали справи не містять.

Водночас, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача знести спірний об'єкт нерухомості, суд першої інстанції не з'ясував належним чином чи є вказана споруда самостійним об'єктом, чи збудована вона була шляхом реконструкції сараю (гаражу) відповідачем та можливе її знесення без втручання у конструктивні елементи суміжної споруди.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вказаних розбіжностей не усунув та не сприяв з'ясуванню зазначених обставин.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін, при цьому не звернувши належної уваги на лист виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області від 09 липня 2015 року № 537/02.1-24 (а.с. 174-175).

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова