Дата документу 13.01.2016
Справа № 501/3431/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючої судді Максимович Г.В.

за участю:

секретаря Савулій В.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , тертя особа Іллічівська міська рада Одеської області, про виселення, скасування реєстрації, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 м. Іллічівська, скасування його реєстрації за вказаною адресою, стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та заборону йому будь-яким чином перешкоджати позивачу та членам його родини у користуванні зазначеною квартирою. Посилається на те, що на підставі ордеру №173, виданого виконкомом Іллічівської міської ради 17.01.1983 року, у складі родини із трьох осіб набув право на вселення у вказану квартиру, тимчасово не проживав в ній у звязку з відсутністю водовідведення, централізованого опалення, що створювало незручності проживання. Відповідач зареєстрований 27.05.1997 року в спірній квартирі не на підставі ордеру та з порушенням встановленої законодавством мінімальної норми житлової площі на одну особу.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та додатково пояснив, що в жовтні 1990 року виселився із спірної квартири та в складі сімї із 4 осіб : він, дружина та двоє малолітніх дітей, поселився в належному йому незавершеному будівництвом житловому будинку №64 по вул.Новій в с.Малодолинське м.Іллічівська Одеської області, в якому постійно проживає разом зі своєю родиною до теперішнього часу. Будинок, в якому розміщена квартира, належав СУ-455 тресту «Чорноморгідрострой», яке було ліквідоване, плату за квартиру не здійснював з 1985-1986 років. Будь-яких комунальних платежів після виселення з квартири не сплачував. На час виселення дозволив користуватися квартирою сусіду із квартири №23 ОСОБА_5, який в подальшому дозволив проживати в спірній квартирі своєму брату відповідачу по справі. Про реєстрацію ОСОБА_4 за адресою спірної квартири дізнався в 2008 році. В 2007-2008 роках звертався до суду з приводу своїх прав на квартиру, однак будь-яких доказів такого звернення не має. В інші органи чи до інших осіб з приводу спірної квартири не звертався.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на втрату відповідачем права користування житловою площею квартири , оскільки з жовтня 1990 року позивач не проживає в спірній квартирі без поважних причин, з того часу постійно проживав та проживає з членами своєї родини в житловому будинку №64 по вул. Нова в с.Малодолинське м.Іллічівська, на який у вересні 2012 року отримав свідоцтво про право власності та в липні 2013 року подарував своїй доньці ОСОБА_6

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконкому Іллічівської міської ради №6 від 14.01.1983 р затверджено списки надані адміністрацією СУ-455 тресту «Чорноморгідрострой» про закріплення житлової площі в будинках для малосімейних для тимчасового проживання та видано ордери, в тому числі ОСОБА_1 №173 від 17.01.1983 року на склад сімї із трьох осіб на право зайняття одної кімнати житловою площею 14,8 кв.м квартири АДРЕСА_2, що підтверджується копіями вказаного рішення та ордеру ( а.с.6,9).

З листів Олександрівської селищної ради від 24.11.2014 року № 01-09/872 (а.с.33,52) та від 05.06.2015 року № 01-03/357, листа КП «БТІ» м. Іллічівська від 03.06.2015 року №Ж-172 та доданої до нього копії рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради №315 від 26.09.2000 року (а.с.49,50), листа Іллічівського міського відділу Державної міграційної служби від 05.06.2015 року №2031 (а.с.53) слідує, що будинок по вул.Леніна,13, в якому знаходиться спірна квартира, належав СУ-455, після реформування якого на баланс не приймався. Рішенням виконкому Олександрівської селищної ради №316 від 26.09.2000 року спорудженню за адресою вул.Леніна,13 надано статус будинку для малосімейних та прийнято на баланс Олександрівської селищної ради, дозволено приватизацію мешканцям зазначених в рішенні квартир, в том числі ОСОБА_4 по квартирі №24. Останній зареєстрований в указаній квартирі з 27.05.1997 року, однак підстави його реєстрації не збереглися у звязку зі спливом строків зберігання таких документів. В указаній квартирі зареєстрований також з 16.03.1983 року позивач з дружиною, а в подальшому були зареєстрованими інші члени їх родини.

В жовтні 1990 року позивач разом з дружиною та неповнолітніми дітьми виселився до незавершеного будівництвом житлового будинку по вул. Нова, 64 в с. Малодолинське м. Іллічівська, в якому проживають до теперішнього часу, що визнавалось сторонами по справі.

24.09.2012 року зареєстроване право власності ОСОБА_1 на житловий будинок №64 по вул. Нова в с. Малодолинське на підставі свідоцтва про право власності від 21.09.2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 30.08.2012 року за №513 (а.с.55), а 04.07.2013 року ОСОБА_1 подарував вказаний житловий будинок своїй доньці ОСОБА_6 (а.с.58) .

Відповідач ОСОБА_4 мешкає в спірній квартирі з початку 1990-х років, що визнається сторонами. ОСОБА_4 зареєстрований в указаній квартирі з 27.05.1997 року, але відомості про підстави реєстрації не збереглися. Про реєстрацію відповідача позивачу відомо з 2008 року, що визнано ним в суді. За час свого фактичного проживання ОСОБА_4 здійснив прибудову приміщень площею 14,7 та 8,9 кв.м., до спірної квартири, яка складалася з кімнати 15,1 кв.м та кухні 10,6 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на квартиру №24 станом на 15.02.2008 року. За час свого проживання самостійно ніс витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг, що визнається сторонами та підтверджується квитанціями про сплату витрат за енергозабезпечення (а.с.37-41).

Допитані в судовому засіданні за ініціативою відповідача свідки ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 підтвердили обставини заперечень відповідача. ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_1 в 1989 році добровільно виселився зі спірної квартири на постійне місце проживання в належний йому будинок, вивіз всі свої речі, віддав йому ключі від квартири для постійного користування нею і з того часу не предявляв до нього та відповідача будь яких претензій щодо вказаної квартири. Будівля будинку ніким не обслуговувалась, була в запущеному вигляді, а спірна квартира не мала значної матеріальної цінності. ОСОБА_8 пояснила, що проживає з відповідачем однією сімєю в спірній квартирі з 1993 року по теперішній час. Разом з ними проживала її донька, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час фактичного проживання добудували кухню та вітальню. За весь час її проживання в квартирі позивач не заявляв будь яких претензій щодо своїх прав на квартиру. Свідок ОСОБА_7 пояснила, що за період свого проживання в сусідньому до спірної квартири приміщенні на протязі останніх 13 років,їй відомо, що в спірній квартирі проживає ОСОБА_4 з дружиною та її донькою. Свідок ОСОБА_9 пояснив, що з 1995 року працював дільничим інспектором Іллічівськго міського відділу внутрішніх справ. Хоча будинок №13 по вул. Леніна в сел. Олександрівка не входив в його дільницю, однак мешканці цього та інших прилеглих будинків при наявності конфліктів зверталися до нього, оскільки він з 1996 по 2005 роки проживав в сусідньому будинку №13-б. ОСОБА_1 не предявляв будь яких претензій з приводу своїх прав на спірну квартиру та не звертався до нього з цього приводу. Конфліктів з приводу користування спірною квартирою не було.

Допитані за ініціативою позивача свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не підтвердили наявності поважних причин відсутності ОСОБА_1 у спірній квартирі. Так, свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 з членами своєї сімї виїхав зі спірної квартири в 1993 році. Сама вона не була свідком перешкоджання ОСОБА_1 в користуванні спірною квартирою, однак зі слів ОСОБА_1 їй відомо про такі перешкоджання, але конкретних обставин та часу їй не відомо. Між членами її сімї та ОСОБА_4 декілька років назад був конфлікт з приводу наїзду автомобілем на дитячу коляску. Свідок ОСОБА_12 пояснив, що працює дільничим інспектором міліції з лютого 2015 року. В березні 2015 року мав доручення перевірити умови зберігання мисливської зброї ОСОБА_4 за місцем його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, однак сусідка по квартирі повідомила, що ОСОБА_13 на той час був відсутнім. В червні 2015 року ОСОБА_1 звертався до нього з приводу того, що в квартирі, в якій він зареєстрований, проживає ОСОБА_4. Будь яких претензій щодо речей в квартирі ОСОБА_1 не заявляв. Разом з ОСОБА_1 та з дозволу ОСОБА_4 вони оглянули квартиру. З якого часу та хто проживає в спірній квартирі йому не відомо.

Отже, добровільно звільнивши в жовтні 1990 року спірну квартиру, яка була надана для тимчасового проживання, ОСОБА_1 не проживав в ній без поважних причин на протязі 24 років, не приймав участі в утримані квартири та втратив з нею будь-який зв'язок, окрім реєстрації. З зазначеного часу ОСОБА_1 з членами своєї родини постійно мешкав та мешкає в житловому будинку №64 по вул.Нова в с.Малодолинське м.Іллічівська, на який набув право власності 21.09.2012 року.

В грудні 2014 року ОСОБА_4 звертався з позовом до ОСОБА_1 та інших членів його родини про визнання такими, що втратили право користування житловою площею спірної квартири. Відмовляючи в задоволені позову рішенням від 30.07.2015 року апеляційний суд Одеської області послався на висновок про те, що ОСОБА_4 не доведено, що він правомірно вселився в спірне приміщення як член сімї наймача або ж на підставі ордеру, чи за письмовою згодою наймача, а отже відсутні підстави для захисту його прав як належного користувача квартири. При цьому суд не приймав рішення про наявність чи відсутність матеріально-правових підстав для визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловою площею (а.с.62-67).

Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців,а в разі відсутності з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем,а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.107 ЖК у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. В п.п.10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в п. 26 листа Верховного Суду України від 26.05.2001 року « Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» містяться розяснення про те, що за змістом ст. 71 ЖК та ч.2 ст. 107 ЖК при наявності підстав для визнання наймача та членів його сімї такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд має відмовити з цих підстав у задоволені їх позову про захист житлових прав (виселення, обмін, поділ тощо) незалежно від того, чи було предявлено зустрічний позов про визнання їх такими, що втратили право на жиле приміщення.

Отже, для вирішення вказаного спору не має правового значення висновок про те, чи є ОСОБА_4 належним користувачем спірної квартири.

Встановивши, що ОСОБА_1 був відсутнім в спірній квартирі без поважних причин з жовтня 1990 року на протязі 24 років, тобто більше встановленого ст.71 ЖК строку, він підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою №24 по вул. Леніна, 13 в сел. Олександрівка м. Іллічівська з підстав, передбачених ст. 71 ЖК, а отже не підлягають захисту його вимоги, основані на праві користування вказаною квартирою.

Набуття ОСОБА_1 21.09.2012 року прав власності на інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті, а саме на будинок №64 по вул.Нова в с. Малодолинське м. Іллічівська, в який він вселився на постійне проживання, є самостійною підставою для визнання його таким що втратив право користування житловою площею на підставі ч.2 ст.107 ЖК України. Однак застосування цієї норми права є зайвим, оскільки позивач раніше втратив право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 71 ЖК.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.71, 72 ЖК України, - суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_14 в задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення,- протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: