АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5106/16 Справа № 204/8049/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т.О. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Тамакулової В.О., Баранніка О.П.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_5, у результаті чого позивачка успадкувала 1/4 частину квартири АДРЕСА_1. Іншу частину в розмірі 3/4 частини успадкував брат позивачки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року брат помер, тому позивачка успадкувала 3/4 частини даної квартири. 14.04.2014 року позивачка зареєструвала право власності на вищезазначену квартиру. Після смерті брата позивачці стало відомо, що за життя брат без її відома у 2009 році зареєстрував у даній квартирі невідому жінку - ОСОБА_2, яка замінила замки на дверях та перешкоджає вільному доступу позивачки до майна. У добровільному порядку відповідачка знятися з реєстрації відмовляється. Тому позивач просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року позов задоволено, визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 вирішено виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 та стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_3 судові витрати за подачу позову у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом відповідач завчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що підтверджується розпискою останньої про отримання судової повістки на аркуші справи 98, а також рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення на аркуші справи 100. Про наявність поважних причини особистої неявки у судове засідання відповідач суд не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач ОСОБА_3 є єдиним власником квартири АДРЕСА_3 на підставі наступних правовстановлюючих документів:

-1/4 частина квартири належить на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-399, виданого 14.04.2014 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-7);

-3/4 частин квартири належать на підставі свідоцтва про право на спадщину №2-402, виданого 14.04.2014 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року брата ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-9).

Згідно довідки про склад сім'ї, виданої 20.05.2014 року ОСББ «Краснопільська 4а», у квартирі АДРЕСА_4 з 29.01.2009 року зареєстрована у якості проживаючої ОСОБА_2 (а.с. 11).

У добровільному порядку виселитись із вказаної квартири та припинити реєстрацію відповідачка відмовляється. У зв»язку з цим позивачці створені перешкоди для користування та володіння квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_2 добровільно знятися з реєстрації не бажає, що є порушенням прав позивача як власника житла, яка, за таких обставин, має обмежені можливості розпорядитися власним майном.

Доказів про наявність, як з колишніми співвласниками квартири, так і між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо користування даним житлом, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту тощо, сторонами суду не надано.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач не була і не являється членом сім'ї позивачки; враховуючи, що право власності брата та батька позивачки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на частини квартири АДРЕСА_3 припинилося у зв'язку з їхньою смертю, - місцевий суд дійшов правильного висновку, що втрата права користування ОСОБА_2 житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишніх власників житла. Будь-яких інших правових підстав користування відповідачем спірним майном судом не встановлено.

Посилання апелянта на те, що вона фактично проживає у вказаній квартирі з 2005 року і вселялася за згодою ОСОБА_5 та ОСОБА_4, та в подальшому була зареєстрована у якості проживаючої зі згоди власника ОСОБА_4, з яким відповідачка перебувала у «цивільному шлюбі»; доводи про те, що відповідачка не має іншого житла - не спростовують висновків суду про відсутність законних підстав для продовження користування відповідачкою спірним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житлом та, як наслідок, необхідності виселення останньої із спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. 303 ЦПК України, правильне застосування вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді