У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Ситнік О.М

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та прийняття обов'язкової частки, визнання частково недійсними заповіту та свідоцтва про прийняття спадщини, визнання права власності на земельну ділянку та будинковолодіння за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що у 1984 році між ним та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб. До 1999 року вони проживали в АДРЕСА_1. За час шлюбу ними за спільні кошти збудовано будинок АДРЕСА_2 Івано-Франківської міської ради, який зареєстровано за ОСОБА_7, в який вони вселилися у 1999 році. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці, приватизованій ОСОБА_7 у 1995 році.

17 березня 2010 року шлюб між ним та ОСОБА_7 розірвано, після чого вони продовжували проживати разом та вести спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

За життя ОСОБА_7 було складено заповіт від 03 лютого 1999 року на ім'я ОСОБА_5, на підставі якого вона отримала свідоцтво про прийняття спадщини на спірні будинок та земельну ділянку.

Вважає, що він є власником Ѕ частини спірного будинку та земельної ділянки,. а також відноситься до кола осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, у зв'язку з чим просив суд встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 після розірвання шлюбу, встановити факт прийняття обов'язкової частки у спадщині, визнати частково недійсним заповіт, частково недійсним свідоцтво про право на спадщину в частині оформлення на відповідача 5/8 часток в праві на будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку за цією ж адресою та визнати за ним право власності на 5/8 частин в спірному майні.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року, позов задоволено частково;

визнано за ОСОБА_4 право власності на: Ѕ частки в праві на будинковолодіння № АДРЕСА_2 Івано-Франківської міської ради та на Ѕ частки в праві на земельну ділянку по АДРЕСА_2 Івано-Франківської міської ради, площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку;

визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 24/06/2015 р. Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_5, зареєстроване в реєстрі за № 2-756, в частині оформлення права власності на належну ОСОБА_4 Ѕ частки в праві на будинковолодіння № АДРЕСА_2 та, на Ѕ частки в праві на земельну ділянку по АДРЕСА_2 Івано-Франківської міської ради, площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що зареєстровано в реєстрі за № 2-758 та реєстрації права власності на будинковолодіння за № 01 і, права власності на вказану земельну ділянку, що здійснені на підставі зазначеного свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом;

в іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я відповідача не було враховано обставин правового регулювання відносин щодо набуття подружжям майна у власність за час шлюбу, врахувавши, що забудова спірної земельної ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_7 під час шлюбу з позивачем, свідчить про набуття останнім права власності на Ѕ частини в спірному майні, дійшов правильного висновку про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане на ім'я ОСОБА_5, в частині оформлення права власності на належну позивачу Ѕ частини в будинковолодінні та земельної ділянки з визнанням права власності на вказану частину майна.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу та факту прийняття обов'язкової частки у спадщині, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, вірно виходив з відсутності доказів ведення спільного господарства, наявності спільних прав та обов'язків, притаманних подружжю після розірвання шлюбу та, врахувавши, що позивач не відноситься до категорії осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на час її прийняття шлюб між ним та ОСОБА_7 був розірваний, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.М. Ситнік