22-ц/775/627/2016(м)
Категорія 55 Головуючий в першій інстанції - Ковтуненко О.В.
Доповідач - Принцевська В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Мальцевої Є.Є., Зайцевої С.А.

при секретарі Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційною скаргою Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 31 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ДП «Укршахтгідрозахист» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначає, що з 04 липня 2014 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем та 17 листопада 2014 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. В день свого звільнення він звернувся до відповідача із вимогою про проведення із ним остаточного розрахунку. Проте розрахунок із ним не проведений і до теперішнього часу, згідно довідці підприємства сума заборгованості по заробітній платі за період з 01 серпня 2014 року по 17 листопада 2014 року становить 14513,30 гривень. Посилаючись на норми діючого законодавства, просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 листопада 2014 року, який станом на 09 березня 2016 року становить 89954,82 гривень.

У подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, в остаточній редакції, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 14513,30 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року у загальній сумі 110488,95 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. З даним рішенням сторони не погодилися та оскаржили його в апеляційному порядку.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд не повно з»ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального закону. Позивач вважає, що суд не звернув увагу на вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України, стягнув з відповідача суму середнього заробітку за період з 18 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року враховуючи тільки кількість робочих днів. На думку позивача суд повинен був при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку враховувати не тільки кількість робочих днів, а і кількість вихідних днів в період з 18 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року. Просив змінити рішення суду першої інстанції.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не повно з»ясував обставини справи, не звернув увагу на заперечення відповідача на позовну заяву з відповідними документами в підтвердження цих заперечень. Відповідач вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального закону та просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В судове засідання позивач та його представник не з»явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовою повісткою, про що свідчить розписка представника позивача.

Представник відповідача до суду не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання шляхом направлення листа на електронну адресу представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційні скарги позивача та відповідача з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з трудової книжки, позивач з 04 липня 2014 року працював у Державному підприємстві «Укршахтгідрозахист» та наказом № 483/к від 17 листопада 2014 року був звільнений з посади стволового підземного водовідливного комплексу шахти «Червоний Жовтень» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Згідно із довідкою, виданою ДП «Укршахтгідрозахист», сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем складає 14513,30 гривень, а саме за серпень 2014 року - 1740,74 гривень, вересень 2014 року - 4303,88 гривень, жовтень 2014 року - 4171,78 гривень, листопад 2014 року - 4296,90 гривень.

Суд першої інстанції правильно встановив, що факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем у загальній сумі 14513,30 гривень та її невиплата відповідачем не заперечуються.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно із ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, а також у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року № 6-409цс16.

Суд першої інстанції правильно встановив, що повний розрахунок із звільненим позивачем до сьогодення відповідачем ДП «Укршахтгідрозахист» не проведено, у зв'язку із чим перебіг тримісячного строку звернення до суду не почався, а тому посилання представника відповідача на його сплив є безпідставними.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання представника відповідача на відсутність вини ДП «Укршахтгідрозахист» у непроведенні розрахунку із позивачем є безпідставними.

За положеннями статтi 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на пiдприємство вiдповiдальностi за невиплату належних працiвниковi сум при звiльненнi є наявнiсть вини пiдприємства.

Вiдповiдно до статтi 141 Закону України «Про торгово-промисловi палати в Українi» торгово-промислова палата України та уповноваженi нею регiональнi торгово-промисловi палати засвiдчують форс-мажорнi обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифiкат про такi обставини протягом семи днiв з дня звернення суб'єкта господарської дiяльностi за собiвартiстю. Сертифiкат про форс-мажорнi обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктiв малого пiдприємництва видається безкоштовно.

Проте, представником ДП «Укршахтгідрозахист» під час розгляду справи доказів на підтвердження отримання у встановленому законом порядку документів, що засвідчують форс-мажорні обставини, не надано і посилань на їх наявність не наведено взагалі, що загалом не спростовує його вини у непроведенні повного розрахунку із позивачем, як при звільненні, так і до сьогодення.

Вирішуючи спір в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно врахував вимоги ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23 лютого 2011 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Зокрема, враховуючи положення абз. 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку, у даному випадку середньомісячна заробітна плата має обчислюватись виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата (день звільнення працівника з роботи).

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Так, останні два календарних місяці роботи позивача, які передували дню звільнення - вересень 2014 року та жовтень 2014 року.

Згідно Листа Міністерства соціальної політики України № 9884/0/14-13/13 від 04 вересня 2013 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні за вказані місяці становить 45 днів (22 дні у вересні та 23 дні у жовтні).

Згідно із довідкою, виданою ДП «Укршахтгідрозахист», сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем за вересень 2014 року складає 4303,88 гривень, за жовтень 2014 року - 4171,78 гривень.

Таким чином розмір середньоденного заробітку позивача складає 188,35 гривень (4303,88 гривень + 4171,78 гривень)/45 робочі дні).

Враховуючи дані Листів Міністерства соціальної політики України № 9884/0/14-13/13 від 04 вересня 2013 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік»; № 10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік»; № 10846/0/14-15/13 від 20 липня 2015 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік» норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижні у період з 18 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року становить 9 робочих днів, у грудні 2014 року - 23 робочих дні, у 2015 році - 251 робочий день, у січні 2016 року - 19 робочих днів, у лютому 2016 року - 21 робочий день, у березні 2016 року - 22 робочих дні, у квітні 2016 року - 21 робочий день, за період з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року - 19 робочих днів, а загалом з 18 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року 385 робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 18 листопада 2014 року по 31 травня 2016 року, тобто по день ухвалення судом рішення у справі, складає 72514,75 гривень (188,35 грн. х 385 днів).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді