Справа № 202/6935/16-ц
Пров. № 2-з/202/177/2016
УХВАЛА

про забезпечення позову

08 листопада 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі - Терещук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що відповідачі у добровільному порядку відмовляються повертати їй борг за договором позики, а спірна квартира, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності, може бути відчужена у будь-який спосіб іншим особам, що може призвести до утруднення виконання рішення суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Згідно до п. 3 Постанови Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Проте, позивачем у поданій заяві про забезпечення позову не обгрунтовано застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту, не наведено доказів і мотивів, з яких позивач дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім того, позивачем не зазначено вартість спірної квартири, на яку позивач просить суд накласти арешт, тож суд позбавлений можливості зробити висновок щодо співмірності вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, заявленим вимогам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та не співмірність заявленим вимогам вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, тому вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 151, 152, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.А. Бєльченко