Справа № 750/5912/15-ц Провадження № 22-ц/795/74/2016 Головуючий у I інстанції - Логвіна Т. В. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Губар В.С.,

суддів: Висоцької Н.В., Позігуна М.І.,

при секретарях: Козлачковій Ю.В.,Халимон Т.Ю.,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агрофірма «Ставиське» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агрофірма «Ставиське» про визнання трудового договору укладеним та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати укладеним у період з 01 квітня 1991 року по 18 жовтня 1991 року трудовий договір між ним та колгоспом ім. Ілліча с. Ставиське Козелецького району Чернігівської області та зобов»язати правонаступника колгоспу ім. Ілліча - ПП «Агрофірма «Ставиське» внести запис про роботу будівельником у колгоспі ім. Ілліча с. Ставиське Козелецького району Чернігівської області у період з 01 квітня 1991 року по 18 жовтня 1991 року до трудової книжки.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 01 квітня 1991 року він, позивач, подав документи та влаштувався на роботу до колгоспу ім. Ілліча, що знаходиться у с. Ставиське Козелецького району Чернігівської області на посаду будівльника і фактично пропрацював у колгоспі до 18 червня 1991 року. При прийнятті позивача на роботу ним були подані всі необхідні документи, а саме заява: паспорт та трудова книжка, при цьому йому було розяснено умови праці, права та обовязки, правила внутрішнього трудового розпорядку, умови оплати праці, крім того позивача було забезпечено інструментами та необхідними матеріалами для виконання роботи.

Позивач зазначає, що, працюючи на посаді будівельника, він отримував заробітну плату за квітень-червень 1991 року і з нарахованих до виплати сум заробітної плати ним були сплачені податки, профспілкові внески, здіснено відрахування до пенсійного фонду, а також були нараховані та виплачені лікарняні.

18 червня 1991 року під час виконання роботи по ремонту даху тваринницького приміщення ферми колгоспу ім. Ілліча, що розташована у с. Нудите Козелецького району Чернігівської обоасті, стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отимав травму та після тривалого лікування його було визнано інвалідом І групи загального захворювання.

Як вважає позивач, роботодавець ухилився від належного оформлення трудових відносин з ним та його дії є незаконними, оскільки втсановлення факту перебування у трудових відносинах та визнанння укладеним трудового договору, внесення запису відомостей про роботу повязане з необхідністю провдення розслідування нещасного випадку та призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано укладеним у період з 01 квітня 1991 року по 18 червня 1991 року трудовий договір між ОСОБА_1 та колгоспом ім. Ілліча с. Ставиське Козелецького району Чернігівської області. Зобовязано ПП «Агрофірма «Ставиське» внести запис про роботу ОСОБА_1 будівельником у колгоспі ім. Ілліча у період з 01 квітня 1991 року по 18 червня 1991 року включно до трудової книжки ОСОБА_1, Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП «Агрофірма Ставиське» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне зясуванн обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фактично позивач перебував у договірних відносинах з підприємством і виконував підрядні роботи щодо ремонту сараїв, а тому враховуючи відсутність трудових відносин на позивача не розповсюджувалась дія норм трудового законодавства, а саме: не велась трудова книжка, не видавася наказ про прийняття на работу, не вівся табель виходу працівника на роботу, позивач не ознайомлювався з правилами внутрішнього трудового розпорядку, не здійснювалаось провдення інструктажу по техніці безпеки.

Апелянт не погоджується з тим, що суд першої інстанції в основу свого рішення взяв покази свідків, оскільки будь-яких інших безспірнх доказів перебування у трудових відносинах зясовано не було.

Як зазначає апелянт, судом першої інстанції не було з»ясовано підставу виникнення трудових відносин саме з 01 квітня 1991 року та їх припинення 18 червня 1991 року та не враховано, що у разі отримання травми позивач повинен був би перебувати тривалий час на лікарняному та отримувати лікарняні у звязку з непрацездатністю і ні в якому разі не міг бути звільнений з займаної посади.

Апелянт наголошує, що відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, судом першої інстанції при постановленні рішення не були враховані обставини, що були встановлені рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «Анрофірма «Ставиське» про встановлення факту трудового каліцтва, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В письмових запереченнях ОСОБА_1 просить в задоволенні апеляційної скарги ПП «Агрофірма «Ставиське» відмовити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2015 року залишити без змін, посилаючись на те, що твердження апелянта базуються виключно на припущеннях та не підтверджуються належними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цієї справи, а також матеріали цивільних справ № 734/567/14 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма»Ставиське» про встановлення факту трудового каліцтва; № 2508/7646/2012 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма «Ставиське», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Козелецькому районі Чернігівської області, про зобовязання скласти акт про нещасний випадок на виробництві та медичні картки позивача, книгу обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу ім. Ілліча № 3 за 1991 рік та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. ст.10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що трудові відносини між позивачем та колгоспом ім. Ілліча мали місце на загальних підставах, що підтверджується показаннями свідків та висновком Територіальної інспекції праці Чернігівській області № 728/25-ТЗ 82/10-05 від 22 липня 2014 року.

Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено такі обставини справи.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 24 КЗпП УРСР, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 року фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

01 квітня 1991 року позивач подав документи та влаштувався на роботу до колгоспу ім. Ілліча, що знаходиться в с. Ставиське Козелецького району Чернігівської області, на посаду будівельника.

Матеріали справи свідчать, що 18 червня 1991 року під час виконання роботи по ремонту даху тваринницького приміщення ферми колгоспу ім. Ілліча, що знаходиться в с. Будище Козелецького району, стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав травму і після якої йому була встановлена І група інвалідності.

За висновками суду першої інстанції, фактичний допуск позивача до роботи та виконання такої у колгоспі ім. Ілліча підтверджується показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Згідно висновку Територіальної інспекції праці у Чернігівській області № 728/25-ТЗ 82/10-05 від 22 липня 2014 року трудові відносини між позивачем та колгоспом ім. Ілліча мали місце на загальних підставах (а.с. 10-11).

З зазначеного вище висновку вбачається, що відповідно до протоколу № 1 від 04 лютого 1994 року загальних зборів колективу колгоспу ім Ілліча було прийнято рішення про його перейменування у КСП ім. Ілліча.

Розпорядженням Козелецької державної адміністрації від 07 березня 2000 року за № 109 правонаступником майнових прав та обовязків КСП ім. Ілліч визнано ПСП «Ставиське».

Згідно протоколу № 1 зборів співвласників від 16 лютого 2005 року ПСП «Ставиське» реорганізовано у ПП «Агрофірма «Ставиське».

В матеріалах справи міститься рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 грудня 1992 року, яким був встановлений факт нещасного випадку, що стався 18 червня 1991 року під час виконання ОСОБА_1 ремонтних робіт за договором підряду в колгоспі ім. Ілліча Козелецького району (а.с. 53).

Зазначеним рішенням суду першої інстанції підтверджується факт роботи позивача в складі бригади за договором підряду, який був укладений між головою колгоспу та бригадиром бригади, по ремонту тваринницького приміщення колгоспу ім. Ілліча.

Відповідно до положень ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пленумом Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що оскільки обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Але в судовому засіданні апеляційного суду були досліджені матеріали цивільних справ за позовом ОСОБА_1 до директора ПП «Агрофірма «Ставиське» с. Ставиське Козелецького району Чернігівської області ОСОБА_6, треті особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Козелецькому районі Чернігівської області про зобовязання скласти акт про нещасний випадок на виробництві.

Так, рішененям Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі з тих підстав, що нещасний випадок з позивачем стався під час виконання будівельних робіт за договором підряду і трудовий договір між ним та колгоспом Ілліча не укладався. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач в трудових правовідносинах з колгоспом ім. Ілліча не перебував та не надав доказів про те, що вказаний нещасний випадок стався на виробництві.

Також апеляційним судом в судовому засіданні була досліджена цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма «Ставиське» про встановлення факту трудового каліцтва. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Мотивами відмови є те, що на час отримання каліцтва позивачем під час виконання ремонтних робіт тваринницьких приміщень, між ним та колгоспом ім. Ілліча, правонаступником якого є ПП «Агрофірма «Ставиське», існували цивільно-правові відносини, які випливали з договору підряду, оскільки ОСОБА_1 не був членом колгоспу ім. Ілліча і у трудових відносинах з даним колгоспом не перебував.

З огляду на викладене, вказані судові рішення свідчать про відсутність трудових правовідносин між позивачем ОСОБА_1 та колгоспом ім. Ілліча, правонаступником якого є ПП «Агрофірма «Ставиське» та наявність між сторонами цивільно-правових відносин.

Відхиляючи посилання відповідача щодо навності судових рішень в цій частині суд першої інстанції помилково вважав, що в цих рішеннях констатуються лише причини відмови відповідача від складання акту про нещасний випадок на виробництві, та те, що відсутній належним чином оформлений договір підряду.

Оскільки судовими рішеннями, що набрали законної сили та не були оскаржені в установленому законом порядку, за участю тих самих осіб встановлені як наявність цивільно-правових відносин між сторонами, які випливали з договору підряду, так і факт відсутності трудових правовідносин між позивачем та колгоспом ім. Ілліча, вказані обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України мають преюдиціальне значення і доказуванню не підлягають.

Тому, апеляційний суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 працював у колгоспі ім. Ілліча на загальних підставах як штатний працівник не відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів, які б призвели до безсумнівного переконання, що позивачем доведено перебування з колгоспом ім. Ілліча, правонаступником якого є ПП «Агрофірма «Ставиське», в трудових правовідносинах, а відтак підстави для задоволення позову - відсутні.

Зазначені обставини справи не були з'ясовані і не досліджувались судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору,

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма «Ставиське» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2015 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: