У Х В А Л А

26 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року в справі за позовом акціонерного товариства «Регіональний інвестиційний банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Приморський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 23 травня

2014 року позов АТ «Регіональний інвестиційний банк» задовольнив: визнав за ним право власності на предмет іпотеки - нежилі приміщення

АДРЕСА_1, та належать на праві власності ОСОБА_4, вартістю встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 2 млн 567 тис. 248 грн, що за курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день складання висновку, еквівалентно 221 тис. 293 долари США 46 центів, у рахунок задоволення частини вимог за договором займу у розмірі 221 тис.

293 долари США 46 центів; встановлено порядок виконання, а саме - судове рішення є підставою для реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за АТ «Регіональний інвестиційний банк»; вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 28 квітня 2015 року, описку в якому вправлено ухвалою цього ж суду від 9 червня 2015 року, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня

2014 року змінив: в абзацах другому та третьому резолютивної частини рішення слова та цифри: «за вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 2 567 248,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку еквівалентно 221 293,46 доларів США» замінив словами та цифрами: «за вартістю, встановленою суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 5 467 479,00 гривень, що за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ на день складання висновку, еквівалентно 219 083,00 доларів США»; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від

23 травня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду та рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року залишила без змін.

23 грудня 2015 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме частини першої статті 39 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку», статей 258, 261 ЦК України та статей 212-214 Цивільного процесуального кодексу України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального та процесуального права заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада

2013 року, 2, 9, 16 та 23 грудня 2015 року, а також послалася на постанови Верховного суду України від 13 травня, 1 липня, та 30 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Регіональний інвестиційний банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної й касаційної інстанції, виходив з того, що позивач свої зобов'язання за договором займу виконав у повному обсязі, позичальнику видано кредит у розмірі 2 млн доларів США, але боржник неодноразово порушував умови договору займу, внаслідок чого станом на 1 квітня 2014 року виникла заборгованість, яка складається з 701 тис. 425 доларів США 18 центів - тіло кредиту, та 12 тис. 914 доларів США 68 центів - проценти; умови укладеного між сторонами іпотечного договору містять відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором, тому звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись зазначеним способом на підставі частини другої статті 16 ЦК України; у позасудовому порядку сторони не досягли згоди на передачу у власність банку предмета іпотеки.

Апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції послався на висновки судової будівельно-технічного експертизи від 16 лютого 2015 року, яким установлено вартість іпотечного майна у розмірі 5 млн 467 тис. 479 грн, що за курсом гривні до долара США, встановленого НБУ на день складання висновку, еквівалентно 219 тис. 83 доларам США; а також установив, що іпотека оспорюваного майна не припинилася та була чинною на момент звернення стягнення.

Наданою для порівняння ухвалою від 13 листопада 2013 року суд касаційної інстанції справу за позовом позикодавця до боржника про стягнення боргу за договором позики, упущеної вигоди, неустойки та трьох процентів річних від простроченої суми направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Крім того, ухвалами від 2, 9, 16 та 23 грудня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував ухвалені у справах рішення, якими звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та направив справи на новий розгляд з підстав того, що у рішеннях не зазначено, у тому числі, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної у грошовому виражені за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 39 Закону України «Про іпотеку», а встановлення судами початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявницею на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Постанови Верховного Суду України від 13 травня, 1 липня, та

30 вересня 2015 року, прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд Верховним Судом України судового рішення суду касаційної інстанції з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, не є судовими рішеннями суду касаційної інстанції, тому не можуть бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального чи процесуального права, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом акціонерного товариства «Регіональний інвестиційний банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін