АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/324/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 29 Литвин В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення суми процентів, інфляційних витрат, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення суми процентів та інфляційних витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Канівського міськрайонного суду від 01.07.2013 р. у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном - відмовлено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати за проведення судової будівельної експертизи та витрати за надання правової допомоги на загальну суму 7162,08 грн.

Вказане рішення набрало законної сили.

Починаючи з вересня 2013 р. відповідач рішення суду не виконує.

Враховуючи рівень інфляції із суми боргу 7162,08 грн., інфляційні витрати складають 4827,26 грн., а також виходячи з 3% річних відповідач має перед ним борг 454,48 грн.

ОСОБА_7 неодноразово звертав до виконання виконавчий лист, який видавався згідно рішення суду, а також у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду неодноразово працівниками ДВС виносилися постанови про відкриття виконавчого провадження та про закриття виконавчого провадження. Рішення суду містило грошове зобов'язання ОСОБА_6 перед ОСОБА_7

Посилання відповідача на описку в рішенні суду не знімало з нього зобов'язань по виконанню рішення суду. Ці зобов'язання виникли в нього з моменту винесення рішення.

Відповідач по справі проживав в одному будинку із позивачем по сусідству і мав можливість добровільно відшкодувати судові витрати, які були з нього стягнуті. Ухилення від виконання своїх зобов'язань призвели до того, що добровільно сплачена сума 7162,08 грн. у листопаді 2015 р. не є еквівалентною до курсу долара, який існував станом на 17.09.2013 р.

У зв'язку із невиконанням рішення суду ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 625 ЦК України зазнав збитків у вигляді інфляційних витрат в сумі 4827,26 грн. та 3% річних в сумі 456,58 грн. за період з 17.09.2013 р. по 29.10.2015 р., які й просив стягнути з ОСОБА_6

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що починаючи з моменту видачі виконавчого листа з 17.09.2013 р. до 27.11.2015 р. ОСОБА_6 знав, що він має грошове зобов'язання по відшкодуванню судових витрат перед ОСОБА_7, проте не відшкодовував їх.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вказаного, прийшов до висновку про необхідність застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин.

Проте, з такими висновками суду не погоджується колегія суддів.

Встановлено, що згідно рішення Канівського міськрайонного суду від 01.07.2015 р. в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 5002 грн. 08 коп. та витрати за надання правової допомоги в сумі 2160 грн., а всього 7162,08 грн. (а.с.9-10). Це рішення суду ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 серпня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.10.2013 р. рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 1 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 серпня 2013 року залишено без змін ( а.с.11-12)

На підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.07.2013 р. , 17.09.2013 р. видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 7162,08 грн. понесених судових витрат. (а.с.13)

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2014 р. виправлена описка в зазначенні по-батькові відповідача в резолютивній частині рішення від 01.07.2013 р. (а.с. 14)

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2015 р. державним виконавцем ВДВС Канівського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення із боржника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрат в сумі 7162,08 грн. (а.с.40)

27.11.2015 р. ОСОБА_6 перерахував ОСОБА_7 кошти в сумі 7162,08 грн. Даний факт підтверджено платіжним дорученням №Р24А2191689А2530436. (а.с. 41)

Колегія суддів вважає, що немає підстав застосовувати ст. 625 ЦК України до стягнень які виникли на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 1 липня 2013 року яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 7162,08 грн. витрат на правову допомогу та витрат за проведення експертизи .

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правочинів.

У відповідності до п.п.2, 5 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Зазначене рішення суду, на невиконання якого посилається позивач, не ухвалене по зобов'язальних правовідносинах між сторонами, а тому ст.625 ЦК України в даному випадку застосована бути не може.

П. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення.

ОСОБА_7 в позові до ОСОБА_6 про стягнення суми процентів, інфляційних витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати, понесені ним при подачі апеляційної скарги за сплату судового збору в розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :