Провадження № 2/522/2361/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за участю третіх осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання пункту 3.8 Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 525 від 01.10.2013 року неправомірним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 10.08.2015 року звернулась до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за участю третіх осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за яким просила визнати п.3.8 Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 525 від 01.10.2013 року щодо надання гр.. ОСОБА_2 житлової площі неправомірним.

В обґрунтування позову зазначила, що її батько ОСОБА_4 поселився у м. Одесі на АДРЕСА_1 у 1983 році на підставі ордеру №55 серія ЦР, виданого Центральною районною радою від 21.01.1983 року № 20 у складі сімї: ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_6 (син). Також у цій квартирі зареєстровані: ОСОБА_7 (колишній зять), ОСОБА_8 (онук) та ОСОБА_9 (онука).

01.03.2000 року розпорядженням №220 Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради було списано з балансу житлового фонду непригодну для повторного заселення житлову площу: вул. Мечникова 14, кв.5,6 та порядок їх використання мав визначити начальник ЖЕО.

10.01.2000 року батько позивачки ОСОБА_4 подав заяву голові Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради щодо взяття під викуп підсобні приміщення кв. №5 та №6, де були підписи мешканців будинку №14 по вул..Мечникова, які не заперечували проти викупу.

02.02.2002 року був проведений акт обстеження начальником ЖЕУ-36 кв. №5 та №6 будинку №14 по вул..Мечникова, де також була встановлена можливість розглядання питання щодо викупу цих приміщень ОСОБА_4.

28.11.2000 року надійшов лист №3/1350 Санітарно-епідеміологічної станції центрального району м. Одеси про закріплення під підсобне приміщення кв. №5 та №6, будинку №14 по вул. Мечникова до кв. №16 де мешкає гр.. ОСОБА_7 (колишній зять). 18.12.2000 року надійшов лист № 3560 Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради про можливість закріплення під підсобне приміщення кв. №5 та №6 будинку №14 по вул. Мечникова до кв. №16, де мешкає гр ОСОБА_7. Будова за адресою: вул. Мечникова №14 не включено у перелік памяток градобудівництва та архітектури.

Отже, 26.06.2001 році рішенням № 8-817 Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради була надана згода щодо викупу цих приміщень, а саме кв. №5 та №6 будинку №14 по вул. Мечникова Дробот Юрієм Гавриловичем.

Батько позивачки - ОСОБА_4 помер 26.03.2013 року та брат позивачки - ОСОБА_6 помер 30.04.2006 року. Спадкоємицею спадкового майна гр. ОСОБА_6 стала його мати ОСОБА_5.

При цьому, 01.10.2013 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження №525, за п.3.8 якого було надано гр.. ОСОБА_10, квартиронаймачу ізольованої АДРЕСА_2, під підсобне приміщення площею 24,2 кв.м., яке є суміжним з кв. 7 (у минулому квартира №:6). Таким чином, кв.6 за вказаною адресою надійшла у користування гр.. ОСОБА_2. Позивач вказаний пункт розпорядження вважає неправомірним, у звязку з чим звернулась до суду з відповідним позовом.

У судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву, за якою просила справу розглянути за її відсутності. У минулих судових засіданнях позивач та її представник ОСОБА_11С.В. (діє на підставі ордеру серії ОД №110157) обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Позивачка у минулих судових засіданнях додатково пояснила, що спірне приміщення, передане ОСОБА_2, було їх підсобним приміщенням, яке складалось з 2х кімнат. За життя батько набув на нього право користування, вони хотіли придбати його, проте їм повідомили, що будинок знято з жилого фонду. Приблизно у 2008-2009 р. батько позивачки дозволив ОСОБА_2 та її чоловіку зберігати у вказаному приміщення їх речі, для чого дав їм ключ від приміщення. ОСОБА_2 проживала у сусідній квартирі №7 вказаного будинку та була майстром ЖЕКу. Проте, після смерті 26.03.2013 року батька позивачки ОСОБА_2 викинула усі речі позивачки та її сімї, змінила замок. За вказаних обставин позивачка з родиною викликала працівників правоохоронних органів та було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 358 КК України. Проте через два тижні ОСОБА_2 надала їм спірне Розпорядження ПРА ОМР №525 від 01.10.2013 року. За час розгляду кримінального провадження ОСОБА_2 померла, та кримінальне провадження було закрито. Проте, у спірному приміщенні проживає її син та по сусідству чоловік ОСОБА_2.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У минулому судовому засіданні представник ОСОБА_12 проти задоволення позову заперечувала.

Треті особи у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Жодних клопотань суду не заявляли.

Також, у минулому судовому засіданні були заслухані пояснення свідка ОСОБА_13. ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_2 заїхала до вказаного будинку № 14 по вул.. Мечникова, м. Одеса, приблизно 2006 року та мешкала з родиною у сусідній квартирі №7 вказаного будинку. Батько позивачки надав їм підсобне приміщення ( у минулому кв. №6) для зберігання речей, останні там зберігали інвентар (граблі та лопати), у вказаному приміщенні зберігав речі також інший сусід. Батько позивачки помер у 2013 року та через деякий час ОСОБА_13 заїхав до вказаного будинку. Їм повідомили, що ОСОБА_2 викинула з підсобного приміщення його речі та речі іншого сусіда. Вона змінила приміщення та повідомила, що усі документи позивачки та її родини на вказане приміщення застаріли, вона оформить нові документи на себе. За цих обставин, ОСОБА_13 з позивачкою звернулись до правоохоронних органів. Проте, на теперішній час ОСОБА_2 померла та кримінальне провадження було закрито.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 27.03.2000 року було видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно якого АДРЕСА_3 у рівних частках належить на правах приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам його сімї: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_8Г (а.с.9). право власності на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 25.07.2000 року.

Згідно довідки (виписки з домовій книги про склад сімї та реєстрації) від 30.07.2015 року (а.с.10) у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_6 (син). Також у цій квартирі зареєстровані: ОСОБА_7 (колишній зять), ОСОБА_8 (онук) та ОСОБА_9 (онука).

ОСОБА_6 помер 30.04.2006 року, про що першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 02.05.2006 року видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД №050943 (а.с.11) та зроблено актовий запис №4154. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.02.2009 року (а.с.12) спадкоємницею померлого ОСОБА_6 є його мати ОСОБА_5, яка успадкувала 1/6 частини АДРЕСА_4.

Також з матеріалів справи встановлено, що 01.03.2000 року розпорядженням №220 Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради було списано з балансу житлового фонду непригодну для повторного заселення житлову площу: квартиру №5 (1 кімната площею 11, 04 кв.м.) та квартиру №6 (1 кімната площею 10,7 кв.м.) за адресою м. Одеса, вул.. Мечникова 14, та порядок їх використання мав визначити начальник ЖЕО (а.с.13-14).

03.01.2002 року ОСОБА_4 (батько позивачки) звернувся до голови Центральної рай адміністрації виконкому Одеської міської ради з заявою, за якою просив взяти під викуп підсобні приміщення кв. №5 та кв. №6 вищевказаного будинку. У заяві також наявні підписи мешканців будинку, які не заперечували проти викупу приміщень ОСОБА_4.

Начальником ЖЕУ -36 за заявою ОСОБА_4 було оглянуто приміщення (у минулому кв. 5 та 6) та 02.02.2002 року складено акт обстеження у минулому кв. 5 та 6 будинку №14 по вул.. Мечникова в м. Одеса. У даному акті вказано, що ОСОБА_4, мешканець кв. 16 згаданого будинку, загальною площею 20, 68 кв.м., склад сімї 6 чоловік, просить дозволу на викуп у минулому кв. 5 та 6, які списані з балансу житлового фонду. Зазначено про згоду мешканців будинку (кв.23,18,15,13 будинку) та можливість розгляду даного питання при Центральній райадмінністрації.

Згідно листа 3/1350 Санітарно-епідеміологічної станції центрального району м. Одеси про закріплення під підсобне приміщення кв. №5 та №6, будинку №14 по вул. Мечникова до кв. №16 від 28.11.2000 року, останні не заперечували проти приєднання кв. 5-6 (нежилих приміщень) до АДРЕСА_5, де мешкав ОСОБА_7 (колишній зять) (а.с.18).

Згідно листа №3560 від 18.12.2000 року Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради вважає за можливе закріпити за гр.. ОСОБА_7 нежилих приміщень (кв. №5 та №6 будинку №14 по вул. Мечникова). Будова за адресою: вул. Мечникова №14 не включено у перелік памяток градобудівництва та архітектури (а.с.20).

26.06.2001 році рішенням № 8-817 Центральної районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради була надана згода щодо викупу ОСОБА_4 цих приміщень, а саме кв. №5 та №6 будинку №14 по вул. Мечникова (а.с.21).

Як встановлено з пояснень позивачка та свідка, ОСОБА_4 26.03.2013 року помер.

Судом також встановлено, що 06.11.2013 року до чергової частини Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява від гр.. ОСОБА_1, в якій вона просить прийняти заходи щодо неправомірних дій гр.. ОСОБА_15, яка надавши документи, які не відповідають дійсності, відібрала у неї частину приміщення. За вказаних обставин 06.11.2013 року було відкрито кримінальне провадження №0011957 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України (Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів).

Згідно пояснень ОСОБА_2, прийнятих слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції ОСОБА_16, ОСОБА_2 працювала на посаді майстра ділянки №8 ЖКС «Порто-Франківського». 02.11.2013 року звільнила приміщення АДРЕСА_6, яке є суміжним з її квартирою №7, від речей позивачки на підставі витягу з розпорядження ПРА ОМР №525 від 01.10.2013 року (а.с.8).

Згідно витягу з розпорядження ПРА ОМР №525 від 01.10.2013 року «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» (а.с.66), у п.3.8. було вирішено надати гр.. ОСОБА_10, квартиронаймачу ізольованої кв. 7, яка складається із однієї кімнати, житловою площею 10,4 кв.м., будинку №14 по вул.. Мечникова, під підсобне приміщення площею 24,2 кв.м., яке є суміжним з кв. №7, на склад родини в 2 особи.

З витребуваних судом копій документів, на підставі яких було прийнято розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР від 01.10.2013 року №525, пункт 3.8 якого оспорюється, вбачається, що ОСОБА_2 30.09.2013 року подала відповідну заяву про надання вказаного приміщення площею 24,2 кв.м..

До вказаної заяви ОСОБА_2 додала клопотання адміністрації та профкому КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 03.09.2013 року (а.с.65) про приєднання до кв. № 7 вказаного будинку приміщення (у минулому кв. 6 будинку) для використання його майстром ділянки №8 ОСОБА_2 як комори; довідку (виписку з домової книги про склад сімї та реєстрації) від 26.09.2013 року (а.с.69); копію її паспорту та її чоловіка (а.с.71-76); копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу (а.с.70); заяву мешканців будинку щодо згоди на користування ОСОБА_2 вказаним приміщенням (а.с.75).

Як вбачається з довідки про рух кримінального провадження №0011957 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, внесеного до ЄРДР 06.11.2013 року, постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 10.12.2013 року вказане кримінальне провадження було закрито (а.с.49). 02.03.2015 року було відновлено раніше закрите вказане кримінальне провадження.

21.07.2015 року постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області кримінальне провадження №0011957 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.88).

У даній постанові слідчого також вказано, що «у ході досудового розслідування встановлено, що розпорядженнями Приморської районної адміністрації від 19.09.2013 року та від 01.10.2013 року серед іншого відкрито особистий рахунок та надано в користування ОСОБА_2 приміщення за адресою м. Одеса, вул.. Мечникова, 14. Вказані рішення прийнято на підставі ряду документів, в т.ч. серед іншого письмової згоди сусідів. Зробити однозначний висновок ким саме надавалась зазначена письмова згода сусідів до Приморської райадміністрації, ОСОБА_15 чи іншою особою, не можливо».

Згідно копії актового запису про смерть №10280 від 05.10.2015 року та повного витягу з ДРАЦС про смерть №6 від 29.01.2016 року, складеного відділом ДРАЦС у м. Одесі ОМУЮ, гр.. ОСОБА_2 померла 03.10.2015 року (а.с. 60-62).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в зясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Так, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому, положеннями ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п.25, 26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів у порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи батьком позивачки було заявлено право на спірне приміщення у будинку №14 по вул.. Мечникова у м. Одеса (у минулому кв. 6) раніше, ніж ОСОБА_15 подала відповідні документа до Приморської райадмінстрації, за розглядом яких було вирішено питання про надання їй підсобного приміщення та прийнято оскаржуваний пункт розпорядження.

При цьому суду не надано з боку відповідача належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності документів, а саме заяви мешканців будинку щодо згоди на користування ОСОБА_2 вказаним приміщенням та клопотання адміністрації та профкому КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 03.09.2013 року, які

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 19, 55 Конституції України, ст..ст.15-16 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 15, 60, 88, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за участю третіх осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання пункту 3.8 Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 525 від 01.10.2013 року неправомірним задовольнити.

Визнати пункт 3.8 Розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 525 від 01.10.2013 року щодо надання гр.. ОСОБА_2 площі неправомірним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України .

Суддя: Домусчі Л.В.

24.05.2016