Номер провадження: 22-ц/785/1928/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Комаровської Н.В.,

Суддів Гончаренко В.М., Короткова В.Д.,

З участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2015р.,-

в с т а н о в и л а :

11.04.2012р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Після неодноразового уточнення позовних вимог посилалась на те,що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.07. 2001 р. по березень 2013 року.

Під час шлюбу сторонами було придбано трьохкімнатну квартиру загальною площею 94,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, рухоме подільне майно, яке знаходиться у вказаній квартирі, та автомобіль Honda Jazz 2007 року виготовлення.

Спірна квартира придбана за кошти, вилучені з продажу майна, що належало кожній із сторін на праві приватної власності, а саме : квартири № 75 в буд.№7,корп. Б, по вул. Контр-Адмірала Луніна м. Одеси,яка належала їй до шлюбу, та квартири № 82 в буд.№ 23 по проспекту Маршала Жукова м.Одеси,яка належала до шлюбу відповідачу.

Автомобіль марки Honda Jazz відповідач продав.

ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності 1/2 частину квартири за адресою: м. Одеса, вул. Літературна, б. 1-а, кв. 135 вартістю 93666 доларів США, визнати право власності на подільне майно на загальну суму 114000 грн., стягнути з ОСОБА_3 половину вартості проданого автомобіля в сумі 46372,33 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 уточнила свої вимоги в частині розділу подільного майна і просила визнати за нею право власності на комплект спальні виробництва Німеччини.

19.06.2012р. ОСОБА_3 пред*явив зустрічний позов,в якому просив визнати квартиру № 135 в буд.№ 1-а по вул. Літературній м.Одеси його особистою власністю.

В обгрунтування своїх зустрічних вимог ОСОБА_3 посилався на те,що до шлюбу він був власником двох квартир: однокімнатної квартири,яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, та трьохкімнатної квартири,що за адресою: АДРЕСА_3. Крім того, до шлюбу йому належав на праві власності автомобіль Fiat Bravo 1998 року виготовлення.

Для придбання спірної квартири він позичив також кошти у свого знайомого,якому борг повернув за рахунок проданого ним і належного до шлюбу майна,однак ще залишилась частина боргу, яку він має сплатити.

ОСОБА_2 у сплаті боргу участь не приймала,про належну їй квартиру він не знав.

Крім того, в 2007 році на своє ім.*я взяв кредит для придбання автомобіля Honda Jazz, який сплачував самостійно, а після продажу автомобіля грошові кошти віддав дружині.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2015р. позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Розділено спільне майно подружжя та виділено ОСОБА_2 комплект спальні виробництва Німеччини вартістю 61750,00 грн. , визнано за нею право власності на це майно.

Виділено ОСОБА_3 журнальний стіл Calligaris, обідній стіл Calligaris, шість стільців, два барних стільця, сушильну машину для білизни, шкіру чорно-білу коровячу, кутовий диван, тумбу під телевізор, меблі для кабінету, кухонні меблі, тумбу під акваріум, меблі для вітальні, телевізор Самсунг 26 дюймів, акваріум, на загальну суму 72625,00 грн., визнано за ним право власності на це майно.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю вартості спільного майна у розмірі 10875,00 грн.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволений.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування рішення, в частині розділу квартири,коштів за проданий автомобіль та грошової компенсації і в цій частині ухвалити нове рішення, мотивуючи тим,що суд неповно з*ясував обставини справи,а також посилаючись на недоведеність обставин,які суд вважав встановленими і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об*єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, якщо інше не встановлено судом.

При розгляді справи судом встановлено,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 .07. 2001 р. по 01.03.2013 р.

В період шлюбу 27.04.2005 р. між СКФ «Будінтех» та ОСОБА_2 було укладено договір дольової участі в будівництві квартири п вул.літературна м.Одеси №11/04-05.

За умовами договору на рахунок СКФ «Будінтех» 28.04.2005 р. було перераховано 48 349 грн., 29 .04. 2005 р. - 49 000 грн., 04.05.2005 р. 49 900 грн., 05 .05 2005 р. 27 489 грн., 18.05.2005 р. 49 000 грн., 19.05.2005 р. 49 000 року, 20.05.2005 р. 25 913 грн., а всього - 299 551 грн.,що за курсом НБУ складає 59317 доларів США.

17.08.2007 р. було видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру на імя ОСОБА_2 Е .

Вказані обставини були визнані сторонами,тому за ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Судом також встановлено,що в зв*язку з відсутністю коштів у подружжя на час укладення договору з СКФ «Будінтех» про дольову участь у будівництві ОСОБА_3 27.04.2005р. позичив у ОСОБА_4,який знаходився в добрих стосунках із обома сторонами, грошові кошти у розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США на придбання квартири в будинку №1-А по вулиці Літературній в м. Одесі та її облаштування,про що зазначено в тексті розписки,яку виконав власноручно ОСОБА_3

Оригінал розписки був досліджений судом першої інстанції.

Повернення коштів ОСОБА_3 відбувалось частками,про що також зазначено в тексті розписки , а саме: 06.07. 2005 р. в розмірі 23 000 доларів США, 30 .03.2007 року в розмірі 7 000 доларів США та 22.08.2007 р. в розмірі 37 000 доларів США. Залишок боргу на момент розгляду справи в суді складав 33 000 доларів США.

Обставини укладення договору позики та часткове повернення боргу ОСОБА_3 підтвердив допитаний судом свідок ОСОБА_4

Судом також встановлено і з матеріалів справи вбачається,що 06.07.2005р. ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_5,яка до шлюбу була подарована відповідачу і належала йому на праві приватної власності, за 23 000 доларів США,що визнали обидві сторони.

В день продажу квартири ОСОБА_4 була повернена частина боргу в сумі 23000 доларів США.

Згідно інформації з територіального сервісного центру №5141 від 18.12.2015 р. автомобіль марки Fiat Brava 1.6 SX, державний номер НОМЕР_1, 1998 р.виг., кузов №ZFA3937, двигун №9955910, чорного кольору, був зареєстрований на ОСОБА_3 07.09.2000 року, тобто до укладання шлюбу з позивачем ОСОБА_2

Кошти в сумі 7000 доларів США,отримані від продажу ОСОБА_3 належного до шлюбу автомобілю,повернуті ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу 30.03.2007р.

Решту боргу в сумі 33000 доларів США ОСОБА_3 повернув ОСОБА_4 22.08.2007р. Вказані кошти отримані ОСОБА_3 від продажу квартири АДРЕСА_6. ( т.1.а.с.66).

Обставини повернення боргу та джерело коштів підтвердив свідок ОСОБА_4

Визнаючи квартиру АДРЕСА_4 особистою приватною власністю ОСОБА_3,суд виходив з того,що спірна квартира була придбана за позичені грошові кошти за час шлюбу сторін, проте повернення боргу в розмірі 67 000 доларів США відбулось за рахунок особистих коштів ОСОБА_3, отриманих останнім від продажу належного йому до шлюбу майна. Доказів, які б підтверджували, що грошові кошти від продажу квартири №75 в будинку № 7 Б по вулиці Контр-Адмірала Лунина, що належала ОСОБА_2, були внесені для погашення боргу за придбання квартири, позивачкою не надано.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України,викладеною в постанові від 01.07.2015р. по справі № 6-612цс15 про те,що за змістом ст.60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом також встановлено,що в період шлюбу 24.04.2007р. ОСОБА_3 придбав в кредит автомобіль марки HONDA JAZZ, державний номер НОМЕР_2, 2007 р., кузов №JHMGD81, двигун №L13A15028246, сірого кольору,який 03.04.2012р. був проданий ОСОБА_5

Вказаний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя,однак на час розгляду справи про поділ майна подружжю не належав.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 половини коштів,отриманих ним від продажу автомобілю в сумі 46 372, 33 грн. суд обґрунтовано виходив з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р.,в якому роз*яснено,що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

В решті рішення не оскаржується,тому його законність та обґрунтованість судовою колегією не перевіряється.

Не може бути підставою для скасування рішення суду довод ОСОБА_2 про те,що про наявність договору позики вона дізналась тільки в останньому судовому засіданні 22.12.2015р.,в якому був допитаний свідок ОСОБА_4, оскільки в зустрічній позовній заяві,поданій суду ще 16.05.2012р. ОСОБА_3 зазначав про укладення договору позики для придбання квартири та її облаштування ( т.1,а.с.62)

Не може бути підставою для скасування рішення суду і довод ОСОБА_2 про те,що спірний автомобіль був проданий без її згоди, а тому вона має право на отримання половини його вартості,оскільки договір купівлі-продажу ОСОБА_2 не оспорювала,він не визнаний недійсним.

Не є підставою для скасування рішення довод ОСОБА_2 про те,що вона з листопада 2011р. не проживала з відповідачем і наймала житло за договором оренди житлової площі,оскільки сам по собі факт укладення договору оренди житлової плоащі в період зареєстрованого шлюбу не свідчить про використання отриманих від продажу автомобілю коштів не в інтересах сім*ї або привласнення їх ОСОБА_3

Судова колегія вважає,що суд повно дослідив обставини справи,правильно застосував норми матеріального права,не допустив порушень процесуального законодавства,тому підстав для скасування рішення немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду,тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.1,308 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

ОСОБА_6