УХВАЛА

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулось до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2008 року № СVНМАК37540223 в сумі 77 616 грн 67 коп. вилучити у відповідача та передати в заклад позивача предмет застави -автомобіль марки DAEWOO Lanos, 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію ТЗ (технічний паспорт);

- звернути стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу його позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію ТЗ замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію ТЗ або його дубліката для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України; стягнути з відповідача судові витрати у справі.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 січня 2008 року між сторонами було укладено вказаний вище кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 86 953 грн 75 коп. зі ставкою за користування кредитом у розмірі 15,48 % на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення - до 16 січня 2015 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого відповідач надала в заставу банку автомобіль марки DAEWOO Lanos, 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї станом на 19 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 77 616 грн 67 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 36 958 грн 18 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 40 658 грн 49 коп., банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 липня 2015 року скасовано та позов задоволено.

Вилучено у ОСОБА_3 та передано у заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль марки DAEWOOLanos, 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу (технічний паспорт), що належав на праві власності ОСОБА_3

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2008 року № CVHMAK37540223 в сумі 77 616 грн 67 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36 958 грн 18 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 40 658 грн 49 коп, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки DAEWOO Lanos, 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, що належав на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, за початковою ціною не нижче 61 125 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзіОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив із відсутності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором та необґрунтованості посилань банку на утворення заборгованості за рахунок страхових платежів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором застави, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет застави.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 86 953 грн 75 коп. зі сплатою 15,48 % річних та терміном повернення до 16 січня 2015 року, який складався з: 61 125 грн - на купівлю автомобіля, 34 грн - на оплату реєстрації предмета застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 611 грн 25 коп. - на оплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу та договору особистого страхування, 1 222 грн 50 коп. - на оплату винагороди за надання фінансового інструменту та 23 961 грн - на оплату разових страхових платежів відповідно до п. п. 2.1.3, 2.2.7 цього договору.

Відповідно до п. 2.1.3 кредитного договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів за договорами страхування, укладеними відповідно до п. 2.2.7 цього договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно з договорами страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов'язується провадити у випадку непред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред'явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування.

Згідно з п. 2.2.7 кредитного договору у випадку неподання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погоджених з банком договорах страхування банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3 даного договору. Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін вона вважається простроченою і позичальник зобов'язаний сплатити пеню відповідно до п. 4.1 цього договору (а. с. 199-200, т. 1).

Як вбачається із п. 4.5 кредитного договору, сторони домовились про збільшення строку позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки - пені до 5 років.

З п. 7.1 кредитного договору вбачається, що позичальник щомісяця, з 18 по 22 число, повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1240 грн 25 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди (а. с. 200, т. 1).

У цей же день на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна, за яким остання надала в заставу банку автомобіль марки DAEWOO Lanos, 2008 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, що належить їй на праві власності.

З матеріалів справи також вбачається, що на перший рік дії кредитного договору відповідачкою були укладені передбачені договори страхування і здійснені страхові платежі, а саме: 17 січня 2008 року договір добровільного страхування автотранспорту № 25-941 із відкритим акціонерним товариством Українською страховою компанією «Дженералі-Гарант» терміном дії до 16 січня 2009 року, який у судовому порядку недійсним не визнавався та не оспорювався, і на виконання якого відповідачкою було сплачено страховий платіж у сумі 2 445 грн, а також 18 січня 2008 року договір особистого страхування із закритим акціонерним товариством Страховою компанією «Інгосстрах» (далі - ЗАТ СК «Інгосстрах») терміном дії до 17 січня 2009 року, на виконання якого ОСОБА_3 сплачено страховий платіж у сумі 611,25 грн (а. с. 115-120, 122, т. 1).

17 січня 2009 року між банком, від імені ОСОБА_3, та ЗАТ СК «Інгосстрах» було укладено договір страхування наземного транспорту на термін до 17 січня 2010 року (а. с. 231, т. 1).

У подальшому, оскільки відповідачкою не укладалися договори страхування та не надавалися банку документи, які б підтверджували сплату страхових платежів, банк відповідно до п. п. 2.1.3 та 2.2.7 кредитного договору перераховував чергові страхові платежі ЗАТ СК «Інгосстрах» з коштів, які ОСОБА_3 сплачувала на погашення кредиту, у зв'язку з чим страхові договори автоматично продовжувалися на відповідний строк, за який була здійснена сплата страхового платежу.

Звертаючись до суду з указаним позовом та остаточно уточнюючи позовну заяву в грудні 2014 року, банк посилався на те, що у результаті порушення умов кредитного договору, а саме: несплати чергових страхових платежів, за ОСОБА_3 станом на 19 грудня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 77 616 грн 67 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 36 958 грн 18 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 40 658 грн 49 коп.

Відповідно до п. 15.7.2 договору застави рухомого майна у разі порушення заставодавцем зобов'язань за цим договором (у тому числі зобов'язань по продовженню/укладенню нового договору страхування згідно п. 17.1 цього договору) заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань зі сплати кредиту, відсотків, винагороди, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет застави (а. с. 155-156, т. 1).

З повідомлення від 18 липня 2014 року вбачається, що банк повідомив ОСОБА_3 про наявність заборгованості з наданням строку у 30 календарних днів для погашення простроченої заборгованості і попередив про звернення стягнення на предмет застави у разі несплати у встановлений термін заборгованості за кредитним договором (а. с. 7, т. 1).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон) відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Відповідно до п. 34.5 договору застави рухомого майна заставна вартість предмета застави складає 61 125 грн (а. с.155-156, т. 1).

З огляду на вказане вище колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками апеляційного суду, що позичальник в частині сплати страхових платежів належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором застави транспортного засобу в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, а тому наявні підстави для звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 77 616 грн 67 коп.; актами цивільного законодавства та договором про заставу рухомого майна заставодержателю надано право на власний розсуд обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, у тому числі і продажу предмета застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Крім того, є безпідставними та необґрунтованими посилання відповідачки на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 березня 2010 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 травня 2010 року, яким відмовлено у задоволенні позову банку до ОСОБА_3 про звернення стягнення за заставлене майно за договором кредиту, оскільки вказаним рішенням встановлено відсутність заборгованості відповідачки за кредитним договором станом на 30 квітня 2009 року, в той час як предметом спору у цій справі є заборгованість відповідачки, яка утворилася з 25 січня 2010 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська