Справа № 451/1602/15 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/783/4638/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: Головуючого судді - Берези В.І., суддів - Бойко С.М., Копняк С.М., за участю секретаря судового засідання - Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 134 380 (сто тридцять чотири тисячі триста вісімдесят ) гривень 50 (п"ятдесят) копійок боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою АДРЕСА_2 в корить держави судові витрати в розмірі 1343,80 грн.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3, просить оскаржуване рішення змінити та задоволити його вимоги у повному обсязі.

Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи щодо того, що із розписки від 19.12.2012 року, яка надана суду позивачем, видно, що ОСОБА_3 позичив 22.09.2011 року у ОСОБА_2 11000 доларів США для торгівлі на валютному ринку. Із тексту цієї ж розписки вбачається, що позичені грошові кошти згідно усної домовленості станом на 19.12.2012 року складають 18000 доларів США, які позичальник забовязується повернути в обумовлені в розписці строки. В день складення зазначеної розписки, тобто 19.12.2012 р. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, оформлено нотаріально заяву, за якою відповідач підтвердив факт свого боргу перед позивачем в розмірі 143 874 гривні, що є еквівалентом суми 18000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день видачі розписки. Грошове забовязання перед позивачем щодо вказаної грошової суми виникло у відповідача за розпискою, виданою ОСОБА_2 у простій письмовій формі 19.12.2012 р., у якій встановлено дату повернення боргу не пізніше 1 червня 2013 року.

Зазначив, що суд першої інстанції зробив вірний висновок, про виникнення між сторонами забов»язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов»язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача, тобто в розмірі 143874 гривні, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою, але при цьому не застосував вимоги ст. 533 ЦК України, що свідчить на думку апелянта про неправильне застосування норм матеріального права, та до стягнення підлягала сума боргу що еквівалентна 18 000 дол. США- 433 080 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, апелянта-відповідача, його представника, позивача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 11,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини визнані сторонами, доказуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають з встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.12.2012 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, оформлено нотаріально завірену заяву за якою, ОСОБА_3 підтвердив факт свого боргу перед ОСОБА_2 в розмірі 143 874грн., що є еквівалентом суми 18000 (вісімнадцять тисяч) доларів США з офіційним курсом НацБанку України на день видачі розписки. Грошове зобов»язання перед ОСОБА_2 щодо вказаної грошової суми виникло у ОСОБА_3 за розпискою, виданою ОСОБА_2 у простій письмовій формі 19.12.2012 року, у якій було встановлено дату повернення боргу не пізніше 1 червня 2013 року (а.с.6).

З»ясовано та видно з письмового тексту розписки від 19.12.2012 року, яка надана суду позивачем, ОСОБА_3, відповідач, позичив (взяв в оперативне користування) 22.09.2011 року у ОСОБА_2 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США для торгівлі на валютному ринку в компанію «ТеIеtігаdе». Із тексту цієї ж самої розписки вбачається, що позичені грошові кошти згідно усної домовленості станом на 19.12.2012 року складають 18000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, які позичальник зобов'язується повернути в такі строки: до кінця 2012 року виплатити 5000 (п'ять тисяч) доларів США; решту суми, тобто 13000 (тринадцять тисяч) доларів США, рівними частинами по 2600 (дві тисячі шістсот) доларів США - до 1.06.2013 року (а.с.5).

Задовольняючи частково вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що доказів про передачу позикодавцем грошової суми в іноземній валюті ОСОБА_3 до нотаріального посвідчення заяви чи безпосередньо в час її посвідчення не подано, лише заявою підтверджено, що борг відповідача перед позивачем складає 143 874 грн., та зробив висновок, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Окрім того, зазначив про те, що повернення коштів відбувались в національній валюті, та на підтвердження повернутих частин позичених коштів відповідачем подано квитанції про перерахунок позивачу грошових коштів в національній валюті на виконання грошових зобов»язань, зокрема на картки за НОМЕР_1 ( отримувач: ОСОБА_2) через Радехівське відділення Західного ГРУ «ПриватБанку» на загальну суму 9 493,50 грн., та з часу виникнення зобов»язання за договором позики позивач з приводу повернення зазначених коштів претензій не висловлював, а тому прийшов до висновку що цю повернуту суму слід виключити із загальної суми боргу (143 874 грн.) відповідача перед позивачем.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За правилами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За правилом ч. 2 та ч. 3 ст.535 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 533 «Валюта виконання грошового зобов'язання» ЦК України: Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Із правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як видно з матеріалів справи та встановлених судом обставин, наявність боргового документа у кредитора, підписання якого підтверджує відповідач, без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про виникнення обов»язку за цим борговим документом у відповідача перед позивачем.

Як видно з позовної заяви позивача, такий підтверджував наявність зобов»язання за договором позики як розпискою від 19.12.2012 року /а.с.5/, так і нотаріально складеною заявою /а.с. 6/, наявними у нього, позивача, та підписаними боржником. Нотаріально завірена заява боржником та надана позивачем як борговий документ підтверджує вчинення позики у національній валюті - гривні, а зазначені у доларах США кошти лише вказані як еквівалент гривні по курсу на час позики, відтак суд першої інстанції належно дослідив правову природу боргових документів та вірно встановив обставину не лише укладення договору, але і факту передачі коштів. Як видно з боргової розписки від 19.12.12 р. /а.с.5/ , сума позики є різною - 11000 дол. США і 18000 дол. США, що свідчить лише про домовленість у визначенні позики, разом з тим, нотаріально складена заява, про яку зазначає як наявну у нього позивач, підтверджує факт боргу за цією розпискою саме в розмірі 143 874 грн.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апелянта про стягнення суми боргу в розмірі 433 080 грн. як еквіваленту від 18 000 дол. США .

Як видно з матеріалів справи та доводів, наведених у апеляційній скарзі, позивач, апелянт, жодним чином не спростовує факт часткового повернення коштів на його картки за №5211, 5373, 5139, 9253 через Радехівське відділення Західного ГРУ «ПриватБанку» на загальну суму 9 493 гривні 50 копійок, відтак, суд першої інстанції вірно виключив із загальної суми боргу (143 874 грн.) зазначену суму.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, належним чином з»ясував обставини справи та застосував правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст.313, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Копняк С.М.