Справа № 490/8643/15-ц
н/п 2/490/2100/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Константиновському О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 19 червня 2007 року в загальному розмірі 854 325 грн. 98 коп., з яких:

- 17 193,96 дол. США (еквівалент 379 333 грн. 51 коп.) заборгованість за тілом кредиту;

- 21 914,95 дол. США (еквівалент 483 493 грн. 72 коп.) заборгованість за відсотками.

В обґрунтування своїх вимог Банк посилався на невиконання відповідачами взятих на себе зобовязань за Кредитним договором та Договором поруки, у звязку з чим у них перед Банком виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі.

Ухвалою суду від 22 вересня 2016 року провадження у справі в частині вимог про стягнення у солідарному порядку зі ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 193,96 дол. США та заборгованості за відсотками у розмірі 3 667,75 дол. США закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові. У подальшому надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідачів у судове засідання не зявився, надав заяву про відкладення розгляду справи. В той же час, суд вважає вказану заяву необґрунтованою, оскільки представником не надано жодних доказів поважності причин неявки до суду.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 19 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого у спірних правовідносинах є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого Банк зобовязався надати позичальнику, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти у розмірі 21 782 дол. США під 13,0 % річних та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором.

Позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 18 червня 2016 року (з урахуванням Додаткової угоди № 1).

Цільове призначення кредиту для особистих потреб, а саме на придбання автомобілю.

Сторони погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за Договором: прострочені комісії; строкові комісії; прострочені проценти; строкові проценти; прострочена сума основного боргу; строкова сума основного боргу; штрафні санкції за Договором.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору в якості забезпечення виконання усіх грошових зобовязань позичальника за Договором в повному обсязі надається порука ОСОБА_2 згідно з Договором поруки № 122117 від 19 червня 2007 року, а також застава транспортного засобу.

До Кредитного договору було укладено три додаткові угоди, якими частково змінювались умови Кредитного договору, зокрема в частині способу та порядку погашення кредитної заборгованості.

19 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого у спірних правовідносинах є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 122117, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобовязань за вищезазначеним Кредитним договором в повному обсязі, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного зобовязання.

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.3 Договору поруки).

Згідно з п. 3.1 Договору поруки цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором.

В той же час, ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобовязання не виконувала, у звязку з чим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2012 року з неї на користь Банку стягнуто заборгованість за Кредитним договором у розмірі 20 861,51 дол. США (заборгованість за тілом кредиту та відсотками) та пеню у розмірі 2 200 грн.

Вказане рішення набрало законної сили.

На теперішній час позичальник свої зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконує, у звязку з чим Банк звернувся до суду із даним позовом.

Загальні положення щодо кредитних договорів передбачені Цивільним кодексом України. Так, згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За своїм характером відносини, що виникли між сторонами, є зобовязальними правовідносинами. Так, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

В ході судового розгляду встановлено, що Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав, однак позичальник після винесення рішення про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею продовжує виконувати свої зобовязання неналежним чином.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Це тягне за собою передбачені законом або договором правові наслідки, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміну умов зобов'язання; сплату неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь Банку слід стягнути заборгованість за відсотками за Кредитним договором у розмірі 18 247,20 дол. США (еквівалент 402 574 грн. 80 коп.).

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_2 як поручителя з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

При цьому, згідно з правових позицій Верховного суду України у справі № 6-33цс12, 6-53цс14 умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобовязання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів можуть бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку.

Судом встановлено, що Банк, предявивши до суду позов, за яким 01 березня 2012 року було винесено рішення, фактично змінив строк виконання основного зобовязання, у звязку з чим вимоги до ОСОБА_2 як до поручителя за Кредитним договором могли бути предявлені лише протягом шести місяців від дня настання цього строку.

В той же час, Банк із позовом до ОСОБА_2 звернувся лише у серпні 2015 року, що свідчить про пропуск ним передбаченого законом строку та про наявність підстав для припинення поруки за Кредитним договором.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК зі ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за відсотками за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 19.06.2007 року у розмірі 18 247,20 дол. США (еквівалент 402 574 грн. 80 коп.).

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН