Провадження № 2/522/7547/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди ,

В С Т А Н О В И В:

05.09.2016 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки в сумі 52551,78 грн., витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн., витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1200 гривень та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.05.2016р. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Hyundai» держ. номер НОМЕР_1, на перехресті вул. Артилерійські-Люстдорфській дорозі в м. Одесі при віїзді з другорядної дороги на головну не зайняв відповідне крайнє положення, не дотримався безпеченої дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» держ. номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Після чого робітники поліції склали відносно ОСОБА_2 адмінпротокол, за яким постановою Приморського районного суду м.Одеси від 07.07.2016р. його притягнуто до адмінівідповідальності по ст..124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3, підтримав позовні вимоги з викладених підстав та просили його задовольнити. При цьому пояснив, що на момент ДТП у відповідача був страховий поліс СК «Нова», яка позбавлена ліцензії та іде процедура банкрутства.

В судове засідання зявились відповідач та його представник ОСОБА_4 та заперечували проти задоволення позову. При цьому зазначили, що ОСОБА_2 застрахував цивільну відповідальність в СК «Нова». 01.05.2016 року. На той момент, страхова компанія не була позбавлена відповідної ліцензії, таким чином, належним відповідачем на їх погляд є СК «Нова».

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідачів, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.05.2016р. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Hyundai» держ. номер НОМЕР_1, на перехресті вул. Артилерійські-Люстдорфській дорозі в м. Одесі при віїзді з другорядної дороги на головну не зайняв відповідне крайнє положення, не дотримався безпеченої дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» держ. Номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2016р. по справі №522/9280/16-п (а.с.6) ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП та було притягнуто до адміністративної відповідальності по 124 КУпАП та стягнено з нього в дохід держави 340 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.4) власником автомобілю «Mitsubishi» держ. номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1

Згідно висновку експерта №5710від 23.06.2016 року, вартість відновлюваного ремонту автомобілю «Mitsubishi» держ. номер НОМЕР_2 складає 52 551,78 грн.

За проведення вказаної експертизи позивачем було сплачено 1200 гривень (а.с. 27).

20.07.2016 року позивачем було направлено на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу, яку останній отримав 26.07.2016 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відшкодування шкоди на підставі ст. 1187 ЦК України суду необхідно визначити дві основні ознаки володільця транспортного засобу: юридичну та матеріальну (фактичну), тобто виявити того, хто фактично володіє цим транспортним засобом (а саме, здійснює його експлуатацію, використання, зберігання та утримання) та відповідні правові підстави такого володіння.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р.№4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» : «Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншої особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху)».

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобовязань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що встановлюється ст. 1192 ЦК України.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно висновку ВСУ від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15, при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач має право стягнути шкоду як зі страхової компанії та і з самого винуватця.

Щодо позовних вимог про стягнення коштів, затрачених на правову допомогу, то у їх слід задоволені слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2016 року між позивачем та адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича», було укладено договір про надання правової допомоги.

При цьому суду не надано доказів в підтвердження сплати ОСОБА_1 сплати 2000 гривень на правову допомогу та відповідний розрахунок.

Також частиною 2 статті 84 ЦПК України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до додатка до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» якою затверджені граничні розміри компенсації витрат, повязаних із розглядом цивільних та адміністративних справ і якою зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позивач не обґрунтував розмір витрат з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. При цьому, за правилами ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, або заперечень.

Також згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати сплачені при за подачу позову пропорційно до розміру позовних вимог в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.27,31, 60,61,88, 169, 208-210,212-215,218 ЦПК України, ст..22,23,1166,1187 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 52551 (пятдесят дві тисячі пятьсот пятдесят одна) грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат, повязаних з проведенням експертного дослідження у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551 (пятьсот пятдесят одна) грн. 21 коп.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

15.11.2016