Справа № 377/295/16-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/3720/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 08.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, заподіяного при виконанні трудових обовязків на роботах з ліквідації наслідків ядерної аварії на Чорнобильській атомній електростанції,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у звязку з виконанням нею службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 1986 року по 1991 рік на роботах в зоні іонізуючого випромінювання її здоров`ю завдано шкоду, внаслідок чого вона отримала 2 групу інвалідності (довічно), що підтверджується висновком МСЕК від 28 червня 1994 року. Вказує, що відповідно до ст.1189 ЦК України, ч.1 п.1 ст.15 ЦПК України, Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 25 травня 1963 року, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має цивільне право на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням її здоров`я на роботах по ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС. Станом на квітень 2016 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради не виплатило їй одноразову грошову компенсацію за шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків на роботах з ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, як інваліду другої групи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради на свою користь 62 010 грн., як збитки у результаті порушеного її цивільного права на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на роботах з ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, профзахворювання, повязаного з роботами з ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, як інваліду 2 групи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2016 року у відкритті провадження у даній справі відмовлено на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.33).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_2 такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що у ОСОБА_2 виник публічно-правовий спір із субєктом владних повноважень щодо оскарження його бездіяльності, а тому суд дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Положення ст. 122 ЦПК України визначають, що суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі, перевіряє не тільки відповідність позовної заяви вимогам, встановленим процесуальним законом, а й з'ясовує питання, чи поширюється на спірні правовідносини юрисдикція суду по розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2 просить стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради на свою користь 62 010 грн., як збитки у результаті порушеного її цивільного права на відшкодування ядерної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на роботах з ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, профзахворювання, повязаного з роботами з ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, як інваліду 2 групи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто, позивач фактично оскаржує бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області щодо невиплати їй одноразової грошової компенсації за шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків на роботах з ліквідації наслідків ядерної аварії на ЧАЕС, як інваліду другої групи, у розмірі 45 мінімальних заробітних плат відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У пункті 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2012 року № 4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» судам розяснено, що вимоги про нарахування суб'єктом владних повноважень та проведення встановлених статтями 39, 48, 50, 52, 54 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплат є публічно-правовими, а не цивільно-правовими.

Згідно з п.4 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За наведених обставин позов ОСОБА_2 згідно зі ст.17 КАС України підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства, а відтак висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, є правильними.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та висновків суду про відмову у відкритті провадження у справі за п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України не спростовують.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді