Справа № 128/2248/15-ц Провадження № 22-ц/772/1664/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Вавшка В.С.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ТОВ «Автотранспортне підприємство 1 ЛТД», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ПрАТ «Український страховий дім», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивачі звернулись в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.11.2014 року близько 21:30 год. на автодорозі «Житомир Могилів-Подільський» у вантажному автомобілі НОМЕР_1 з напівпричіпом SCHMITZ SFG 24 рефрижератор-Е, д.н.з. НОМЕР_2, який належить ТОВ «АТП1ЛТД», під керуванням водія ОСОБА_5, відокремилось заднє перше ліве колесо напівпричіпа, яке в подальшому викотилось на смугу зустрічного руху та зіткнулось з автомобілем марки «Mazda» 6 SDA д.н.з.11НІ3408, який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_6, в якому позивач ОСОБА_3 знаходилась в якості пасажира.

В позові зазначено, що ОСОБА_5 своїми діями грубо порушив ПДР України, однак постановою слідчого кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 закрито за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В результаті ДПТ ОСОБА_3 заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, тому після ДПТ вона перебувала в лікарні на стаціонарному лікуванні і на лікування нею було витрачено 683,26 грн., а також їй заподіяна моральна шкода, яка виражається в перенесених нею моральних, фізичних та психологічних стражданнях, яку оцінює в розмірі 15 000 грн., тому позивач ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь 15 000 грн. моральної шкоди, 683,26 грн. матеріальної шкоди, а також 3 000 грн. витрат, пов'язаних з наданням послуг юридичної допомоги на досудовому слідстві.

Позивач ОСОБА_4 зазначила, що належний їй автомобіль «Mazda» 6 SDA в результаті ДТП був пошкоджений і згідно висновку товарознавчої експертизи вартість матеріального збитку даного автомобіля становить 191 035,54 грн., крім того витрати на перевезення автомобіля становлять 1 500 грн., витрати за збереження автомобіля на спецштрафплощадці 153 грн., транспортні послуги пов'язані з перевезенням автомобіля із спецштрафплощадки додому 400 грн., а тому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в загальній сумі 193 088,54 грн., 15 000 грн. моральної шкоди, що полягає в перенесених нею душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок пошкодження автомобіля, побутових незручностей, а також 3 000 грн. витрат, пов'язаних з наданням послуг юридичної допомоги на досудовому слідстві.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення на її користь витрат на лікування в розмірі 683,26 грн., залишено без розгляду, відповідно до поданої нею заяви.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.02.2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Автотранспортне підприємство 1 ЛТД» на користь ОСОБА_3 5 000 грн. моральної шкоди та 500 грн. за надання правової допомоги, а всього 5 500 грн..

В задоволені решти суми позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Стягнуто з ТОВ «Автотранспортне підприємство 1 ЛТД» на користь ОСОБА_4 191 035,54 грн. матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди, та 500 грн. за надання правової допомоги, а всього 196 535,54 грн..

В задоволені решти суми позову ОСОБА_4 відмовити.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини, а також апеляційну скаргу підтримав представник ТОВ «АТП1ЛТД».

ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Інші особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю належного ТОВ «АТП1ЛТД» автомобіля і заподіяна внаслідок ДТП матеріальна та моральна шкода, була спричинена працівником ТОВ «АТП1ЛТД» при здійсненні ним трудових обовязків, відтак має бути відшкодована відповідачем.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18.11.2014 року, близько 21:30 год., на автодорозі Житомир Могилів-Подільський, 109 км + 400 м, ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_3 із напівпричіпом SCHMITZ SFG 24 рефрижератор-Е, д.н.з. НОМЕР_2, в якого відокремилось заднє перше ліве колесо напівпричіпа, яке в подальшому внаслідок дії інертної сили викотилося на смугу зустрічного руху автомобілів та зіткнулось з автомобілем марки «Mazda» 6 SDA, д.н.з. 11НІ3408 (попередній д.н.з. НОМЕР_4), який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого відбулось ДТП та пошкодження транспортного засобу, а пасажир автомобіля «Mazda» 6 SDA ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин голови, шийного відділу хребта, вегето-судинної дистонії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2015 року водія ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

13.03.2015 року постановою слідчого СВ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявлено вимогу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, при цьому вимога обґрунтована належністю джерела підвищеної небезпеки ТОВ «АТП1ЛТД» і тим, що шкоду завдано працівником ТОВ «АТП1ЛТД» при здійсненні своїх трудових обовязків.

Відповідно до наданого позивачами висновку експерта №2062/14-21 від 06.01.2015 року за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, призначеної і проведеної на підставі постанови слідчого Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області від 04.12.2014 року в межах кримінального провадження №0001578, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Mazda» 6 складає 257 615,65 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті пошкодження автомобіля «Mazda» 6 у відповідності до п.8.2 Методики складає 191 035, 54 грн..

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду регламентовано положеннями ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Вимогами частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи видно, що транспортний засіб марки «Renault» АЕ 420 сідловий тягач Е, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричіпом SCHMITZ SFG 24 рефрижератор-Е, д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САО 310919 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВІС №401907, відповідно.

Щодо тверджень позивачів про належність вищевказаних транспортного засобу та напівпричіпу ТОВ «АТП1ЛТД», то дані твердження є недоведеними, оскількисудом встановлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО 396315 на автомобіль марки «Renault» АЕ 420 сідловий тягач Е д.н.з. НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО 396316 на напівпричіп SCHMITZ SFG 24 рефрижератор-Е, д.н.з. НОМЕР_2 були видані ТОВ «АТП1ЛТД» виключно для участі в міжнародному русі терміном до 07.10.2017 року, про що зазначено в особливих відмітках.

Із пояснень, наданих в судовому засіданні представником ТОВ «АТП1ЛТД» видно, що раніше підприємство використовувало вказаний транспортний засіб для вантажних перевезень за межі України, тому було оформлено зазначені свідоцтва, що є обовязковим для участі в міжнародному русі і відповідно дані свідоцтва та страховий поліс постійно знаходились в автомобілі, однак на момент дорожньо-транспортної пригоди підприємство вказаний транспортний засіб не використовувало.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Із відповіді, наданої ТОВ «Автотранспортне підприємство 1 ЛТД» за №6 від 24.05.2016 року видно, що ОСОБА_5 станом на 18.11.2014 року в трудових відносинах із даним підприємством не перебував, що також підтверджується копією його трудової книжки, згідно якої ОСОБА_5 09.10.2014 року звільнений з роботи у ТОВ «АТП1ЛТД» за власним бажанням.

При цьому, судова колегія не приймає до уваги посилання на те, що у письмових поясненнях, які містяться в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_5 зазначено місце роботи ТОВ «АТП1ЛТД», оскільки у трудовій книжці чітко визначено період його роботи на вказаному підприємстві.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У правовійпозиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року у справі №6-1083цс15 визначено, що відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє механізмом, використання, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі коли шкоду завдано підрядником, який діяв за завданням замовника та під його контролем за безпечним виконанням робіт, то відповідно до частини другої статті 1172 ЦК України відшкодувати її повинен замовник, який до того ж є власником джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, у правовійпозиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 року у справі №6-229цс14 визначено, що відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків. Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, судова колегія приходить до висновку, що позивачами не надано належних і допустимих доказів, які б достовірно свідчили, що на момент дорожньо-транспортної пригоди саме ТОВ «Автотранспортне підприємство 1 ЛТД», на відповідній правовій підставі володіло транспортним засобом і що особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходилась із ТОВ «АТП1ЛТД»в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків, тобто відсутні підстави для покладення на ТОВ «АТП1ЛТД» обовязку по відшкодуванню шкоди, завданої позивачам.

Також, судом встановлено, що власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля з напівпричепом є ОСОБА_2, який не був залучений до участі у розгляді справи і вимог до якого позивачами не заявлено.

Щодо тверджень представника позивачів про те, що рішенням суду права ОСОБА_2 не порушені і що ТОВ «АТП1ЛТД», не подавши апеляційну скаргу, фактично погодилось з рішенням суду, то судова колегія вважає вказані твердження безпідставними, оскільки ОСОБА_2 є власником транспортного засобу, за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода, а неподання апеляційної скарги не можна розцінювати як згоду із рішенням суду, при цьому слід звернути увагу на те, що розгляд справи було проведено у відсутність представника ТОВ «АТП1ЛТД».

На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішеннясуду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.02.2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ТОВ «Автотранспортне підприємство 1 ЛТД», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ПрАТ «Український страховий дім», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_8

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис ОСОБА_10

Згідно з оригіналом: