Справа №585/1512/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1276/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10018/0121 філії Сумське обласне управління акціонерне товариство «Ощадбанк»

на рішення Роменського міськрайоного суду Сумської області від 14 червня 2016 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10018/0121 філії Сумське обласне управління акціонерне товариство «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

27 травня 2015 року банк звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 21 травня 2008 року був укладений договір про іпотечний кредит № 239 між ОСОБА_3 та ВАТ «Державний ощадний банк України в особі філії - Роменського відділення № 147. Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року №521 було змінено тип товариства з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство, а філія - Роменське відділення № 147 ВАТ «Ощадбанк» в процесі реорганізації була реформована в ТВБВ № 10018/0121 та підпорядкована філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк». Відповідно до п. 1.1 договору про іпотечний кредит банк надав позичальнику кредит в сумі 130 000 гр., а позичальник зобовязувався отримати, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором відновлювальної кредитної лінії.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором про іпотечний кредит з ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 1558 21 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до п.1.2 договору іпотеки, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передав в іпотеку майно - домоволодіння та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Ромни Сумської області, 3-й провулок Пирогова, №13. Вказане домоволодіння має наступні характеристики - будинок дерев'яний, загальною площею 86,2 кв. м, житловою площею 41,7 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1 га. На вказаній земельній ділянці також розміщені: два дощані сараї, цегляні сарай і погріб. Домоволодіння належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_5 12 травня 2008 року, реєстр № 1100, зареєстрованого державним КП Роменське МБТІ в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 травня 2008 року, номер запису 4088 в книзі 101, реєстровий номер 6686696. Земельна ділянка належить ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих Роменським міським управлінням земельних ресурсів 20 травня 2008 року згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року № 1100 та зареєстрованих у Роменському міському управлінні земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю під № № 62, 61.

ОСОБА_3 в порушення вимог ст. ст. 525, 1049 ЦК України та умов п. 1.1, п. 4.3.2 договору про іпотечний кредит, в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобовязань, перестав виконувати умови договору, що призвело до порушення графіку погашення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

За позовом банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2010 року задоволені позовні вимоги банку в повному обсязі, на користь банку стягнуто кошти в розмірі 148 558 гр. 08 коп., 1493 гр. судового збору, 120 гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

За заявою банку 01 червня 2010 року відділом ДВС Роменського міськрайонного управління юстиції відкрите виконавче провадження. До теперішнього часу боржником не сплачена заборгованість державному банку.

Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, забезпеченим цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених договором про іпотечний кредит.

Пунктом 5.4 іпотечного договору визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, одним з яких є звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Станом на 15 травня 2015 року (включно), за умовами договору про іпотечний кредит № 239 від 21 травня 2008 року, заборгованість ОСОБА_3 складає 196 508 гр.28 коп., з яких: 125 720,14 гр. - заборгованість за кредитом; 22 390,46 гр.- заборгованість за відсотками; 48 397,68 гр. - пеня за простроченим кредитом та відсотками.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України боржник, банк зазначав, що його матеріальні втрати за весь період прострочення платежів складають 89 931,06 гр., з яких: інфляційні втрати - 73099 ,84 гр.; 3 % річних від простроченої суми - 16831,22 гр.

Банк посилався на ст. 33, ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», згідно яких у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки, та на розяснення, які містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10018/0121 філії - Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 травня 2008 року, реєстровий № 1558, а саме - нерухоме майно: домоволодіння та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: м. Ромни Сумської області, 3-й провулок Пирогова, будинок № 13; вказане домоволодіння має наступні характеристики - будинок дерев'яний, загальною площею 86,2 кв. м, житловою площею 41,7 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1 га; на вказаній земельній ділянці розміщені: сараї дощані Б, Б1, сарай і погреб цегляні, та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 12 травня 2008 року, реєстр № 1100, зареєстрованого державним КП Роменське МБТІ в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 травня 2008 року, номер запису 4088 в книзі 101, реєстровий номер 6686696; земельна ділянка належить ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих Роменським міським управлінням земельних ресурсів 20 травня 2008 року згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року, № 1100, зареєстрованих у Роменському міському управлінні земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю під № № 62, 61, з метою погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 239 від 21 травня 2008 року, розмір якої становить 286 439, 34 гр., з них: 125 720,14 гр. - заборгованість за кредитом; 22 390,46 гр. - заборгованість за відсотками; 48 397,68 гр. - пеня за простроченим кредитом та відсотками; 73 099, 84 гр. - інфляційні втрати; 16 831,22 гр. - 3 % річних від простроченої суми, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; стягнути з ОСОБА_3 на користь банку судовий збір в сумі 243,60 гр. (а. с. 4- 5, т. 1).

25 серпня 2015 року банк збільшив позовні вимоги та просив, крім іншого, встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності ТОВ «Консалт С», яка, відповідно до висновку про вартість оцінюваної земельної ділянки від 14 серпня 2015 року, складає 146 994 гр., та висновку про вартість майна від 14 серпня 2015 року складає 12 815 гр., загальна сума предмету іпотеки складає 159 809 гр. (а.с. 68 125, т.1); визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10018/0121 філії - Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в сумі 243, 6 гр. та витрати на проведення оцінки майна у розмірі 1 000 гр. (а. с. 64 - 66, т. 1).

1 жовтня 2015 року відповідач звернувся до суду з заявою про відмову банку у позові в звязку з спливом позовної давності (а.с.134 139, т.1).

29 жовтня 2015 року банк уточнив вимоги в частині стягнення судового збору та просив стягнути на його користь судовий збір в сумі 2311, 82 гр., посилаючись на те, що він доплатив додатково до сплачених 243, 6 гр. судового збору судовий збір в сумі 2068,22 гр., виходячи з різниці суми боргу станом на 15 травня 2015 року, яка становить 286 439,34 гр., і сумою боргу, стягнутою рішенням суду від 5 травня 2010 року в розмірі 148 558,08 гр., тобто з суми 137 881,26 гр., 1,5 відсотка від якої становить 2068, 22 гр. (а.с. 164 167, т.1).

11 листопада 2015 року банк уточнив позовні вимоги та, посилаючись на звіт про оцінку майна ТОВ «Консалт-С» від 5 жовтня 2015 року, крім іншого, просив встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності ТОВ Консалт-С», яка, відповідно до висновку про вартість оцінюваної земельної ділянки площею 0,0447 га і 0,0553 га від 05 жовтня 2015 року складає 44 632 гр., та висновку про вартість майна житлового будинку загальною площею 86,2 кв. м з господарськими спорудами - від 05 жовтня 2015 року складає 43 939 грн., загальна сума предмету іпотеки складає 88 571 грн.; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2311,82 грн., витрати на проведення оцінки майна у розмірі 1000 гр. (т.І, а.с.170-172, 174 - 232).

19 листопада 2015 року представник відповідача заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, не погодившись з звітами щодо оцінки майна ТОВ «Консалт-С» (а.с.235- 236, т. 2), посилаючись на те, що оцінка предметів іпотеки є заниженою, тоді як в п. 1.3 договору іпотеки вона становить 194320 гр.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу (т. І, а.с. 235 - 238).

Після отримання висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 28 грудня 2015 року, проведеної експертом ТОВ «СУМИ - ЕКСПЕРТ МС» (а. с. 2 16, т.2), згідно якого ринкова вартість домоволодіння складає 170 000 гр, визначити вартість земельної ділянки експерту не видається за можливе, вартість земельної ділянки врахована при визначенні вартості домоволодіння, банк заявив клопотання про призначення повторної будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, яка була призначена ухвалою суду від 18 січня 2016 року (а.с.23 24, 27, т.2).

13 червня 2016 року банк збільшив вимоги та просив, крім іншого, стягнути з ОСОБА_3 витрати на проведення повторної судової будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи в розмірі 4 608 гр., наполягав на застосуванні висновку ТОВ «Консалт С» від 14 серпня 2015 року про вартість домоволодіння 146994 гр., земельної ділянки 12815 гр., разом - 159809 гр., просив стягнути судовий збір 2311, 82 гр., 1000 гр. - за оцінку, проведену ТОВ «Консалт С», 4608 гр. за проведення експертизи (т.ІІ, а.с.66-68).

В судовому засіданні суду першої інстанції представник банку підтримала позов, зазначивши, що вартість предмета іпотеки слід встановлювати на підставі останнього висновку судової експертизи.

Рішенням Роменського міськрайоного суду Сумської області від 14 червня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10018/0121 філії Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» відмовлено з посиланням на сплив позовної давності.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10018/0121 філії Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_3 1 650 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10018/0121 філії Сумське обласне управління АТ «Ощадбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і вирішити питання судових витрат.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення послався на положення статей 256, 257, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, які визначають поняття строків та перебігу позовної давності, однак не взяв до уваги ч. 1 ст. 264 ЦК України, оскільки протягом всього періоду з моменту виникнення простроченої заборгованості та до моменту звернення банком до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_3, визнаючи свої зобовязання перед банком, в ході виконавчого провадження щодо виконання рішення Роменського міськрайонного суду від 05 травня 2010 року, був присутній при складанні актів опису і арешту майна від 02 жовтня 2012 року та від 26 грудня 2013 року, про що свідчить його підпис.

В своїх поясненнях начальнику відділу ДВС Роменського міськрайонного управління юстиції від 16 вересня 2015 року ОСОБА_3 зазначав про те, що будинок по 3-му пров. Пирогова, 13 буде реалізовуватись, якщо буде заборгованість - буде її виплачувати, тобто боржником було вчинено дію, яка свідчить про визнання обовязку щодо реалізації предмета іпотеки та у випадку недостатності коштів - сплачувати залишок заборгованості.

Зазначене свідчить про переривання позовної давності.

Вважає помилковим висновок суду про сплив позовної давності, оскільки іпотека, згідно закону та умов договору іпотеки, припиняється у разі припинення основного зобовязання, яке і на сьогодні не виконане, а тому іпотека не припинена.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу з мотивів, в ній викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки 28 лютого 2010 року сторони уклали додаткову угоду про зміну терміну остаточного погашення кредиту, визначивши кінцевий строк погашення до 28 лютого 2010 року, і строк надання кредиту - на 21 місяць 8 днів, строк позовної давності слід рахувати з 28 лютого 2010 року - з дня, в який мав бути погашений кредит. З дій позивача також вбачається, що він визнав такий строк позовної давності, оскільки ще в 2010 році звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит і звернення стягнення на предмет іпотеки, проте в судовому засіданні 05 травня 2010 року задоволено лише вимогу про стягнення боргу, а вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою позивача залишено без розгляду.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року ОСОБА_3 купив домоволодіння по 3-му пров. Пирогова, 13 в м. Ромни (т.І, а.с.32-35).

21 травня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Роменського відділення №147 і ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит №239, згідно умов якого:

1.1. Банк зобовязується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 130 000 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути грошові кошти в сумі 130 000 гр., а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

1.2. Кредит надається на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20 травня 2028 року на придбання домоволодіння з надвірними будівлями за договором купівлі-продажу від 20 травня 2008 року, розташованого за адресою: пров. Пирогова, буд. 13, м. Ромни.

1.4.5. Позичальник зобовязується щомісячно до останнього банківського робочого числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти рівними частинами, починаючи з суми 2166,67 гр. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 20 червня 2008 року на відповідні позичкові рахунки позичальника, відкриті у філії Роменське відділення №147 ВАТ «Ощадбанк». Сплату останнього платежу здійснити до 20 травня 2018 року.

2.1. Виконання позичальником зобовязань за цим договором забезпечується нотаріально посвідченим іпотечним договором нерухомого майна - предмету іпотеки, що розташоване в м. Ромни, пров. Пирогова, 13.

4.2.2. Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на два місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

7.1. Цей договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін.

8.1. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань до цього договору (т. І, а.с. 6-10).

21 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, п. 1.1 якого передбачено, що договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №239 від 21 травня 2008 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого позичальник зобовязаний до 20 травня 2028 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 130 000 гр., сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним та цим договором.

Згідно п. п. 1.2, 1.3 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння та земельна ділянка загальною площею 0,1 га для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м. Ромни, 3-й пров. Пирогова, буд. 13, вартість предмета іпотеки становить 194320 гр.

П. 6.2 договору передбачає, що право іпотеки, та, відповідно, і цей договір, припиняє чинність у разі, зокрема, припинення основного зобовязання, забезпеченого цією іпотекою (т. І, а.с.17-22, 36 - 41).

28 лютого 2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філії Роменське відділення №147 ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений додатковий договір №1 до договору про іпотечний кредит №239 від 21 травня 2008 року про зміну терміну остаточного погашення кредиту.

П.1 вказаного договору передбачає: змінити термін остаточного погашення кредиту, виклавши п. 1.2, п.1.4.5 вказаного договору про іпотечний кредит в наступній редакції: « 1.2. Кредит надається на 21 місяць 8 днів з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28 лютого 2010 року, на придбання домоволодіння з надвірними будівлями за договором купівлі-продажу від 20 травня 2008 року, розташованого за адресою: Сумська обл., м. Ромни, 3-й пров. Пирогова, №13. Надання кредиту здійснюється одноразово з позичкового рахунку №03 у грн. ВАТ «Ощадбанк» готівкою, протягом одного робочого дня з моменту виконання позичальником умов, що зазначені в п.1.4 цього договору» (а.с.24, т. 1).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2010 року у справі № 2-449/2010 за позовом ВАТ «Держаний ощадний банк України» філія Роменське відділення №147 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за договором про іпотечний кредит від 21 травня 2008 року №239 в розмірі 148 558,08 гр., в тому числі: 118 624,23 гр. - заборгованість за кредитом, 7095,21 гр. прострочена заборгованість за кредитом; 20924,63 гр. - нараховані, але не сплачені відсотки, 1913,31 гр. пеня, а також 1493 гр. судового збору, 120 гр. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Виконавчий лист поданий банком на примусове виконання. Рішення суду не виконане (т. І, а.с. 25, т.2, а. с. 91 97, 132 - 148).

Згідно висновку додаткової судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №110/111 від 26 травня 2016 року, проведеної експертом Сумського відділення ХНДІСЕ, ринкова вартість домоволодіння по 3-му пров. Пирогова, 13, м. Ромни становить 139 400 гр., ринкова вартість земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1000 га по 3-му пров. Пирогова, 13, м. Ромни складає 47700 гр., разом 187100 гр. (т. ІІ, а.с. 41-60).

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом.

Ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно

зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 33 вказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Відстрочка виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не допускається у разі, якщо:

іпотеку включено до іпотечного пулу;

відстрочка може призвести до істотного погіршення фінансового стану іпотекодержателя;

проти іпотекодавця чи іпотекодержателя порушено справу пробанкрутство.

Відповідно до ст. 41 Закону «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог цього Закону.

Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування, а якщо предмет іпотеки перебуває за межами населеного пункту, його реалізація здійснюється у найближчому населеному пункті або районному центрі на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, на виконанні якого перебуває рішення суду, або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 42 Закону «Про іпотеку» визначені наслідки виконання основного зобов'язання до моменту реалізації предмета іпотеки:

Боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення

реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними.

Якщо інше не встановлено іпотечним договором, у разі коли основне зобов'язання підлягає виконанню частинами, боржник може скористатися правом, встановленим частиною першою цієї статті, один раз на рік або двічі протягом строку дії основного зобов'язання. В разі перевищення цих показників боржник має право припинити реалізацію предмета іпотеки лише шляхом повної сплати решти суми за основним зобов'язанням.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду про сплив позовної давності за вимогами банку про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на те, що сторони уклали додаткову угоду про зміну терміну остаточного погашення кредиту, визначивши кінцевий термін його погашення до 28 лютого 2010 року, а тому строк позовної давності за позовом слід рахувати з 28 лютого 2010 року, і банк, звернувшись з позовом 27 травня 2015 року, пропустив позовну давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачають, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу.

У постанові від 13 квітня 2013 року у справі № 6-2467цс15 Верховний Суд України висловив позицію, згідно якої, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Суди встановили, що строк дії договору на час звернення кредитора до суду не сплинув, і на час ухвалення рішення основне зобов'язання боржником не виконане.

У постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року № 6-118цс16 визначено, що, відповідно до статей 526 , 530 , 610 , частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв'язку із цим основного зобов'язання іпотека припиняється.

З врахуванням наведеного Верховний Суд України вважав помилковими висновки судів у справі про відсутність підстав для припинення іпотеки.

Таким чином, Верховний Суд України в зазначених постановах висловив позицію, згідно якої іпотека припиняється виконанням основного зобовязання або закінченням строку дії іпотечного договору.

Такі умови в даній справі відсутні.

З огляду на зазначене, є помилковим висновок суду про застосування позовної давності за позовом у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки основне зобовязання і на сьогодні не виконане, заборгованість перед банком стягнена з відповідача судовим рішенням, а тому відсутні підстави вважати, що позовна давність за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки спливла.

Колегія суддів, прийшовши до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, вважає необхідним встновити початкову ціну реалізації предметів іпотеки, визначену висновком додаткової судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №110/111 від 26 травня 2016 року.

Визначаючи суму заборгованості, на погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів виходить з наступного.

Рішенням суду від 5 травня 2010 року стягнута заборгованість на користь банку за період з 1 січня 2009 року по 9 лютого 2010 року, яка на даний час не сплачена, рішення виконується примусово.

Звертаючись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк просив звернути стягнення на суму заборгованості, нараховану за період з 21 травня 2008 року по 27 лютого 2010 року (а.с. 26 29, т.1).

Позовна давність для стягнення заборгованості за період з 21 травня 2008 року по 1 січня 2009 року та з 9 лютого 2010 року по 27 лютого 2010 року пропущена банком, а тому підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки на її погашення відсутні.

Враховуючи наданий банком розрахунок заборгованості, не оспорений позичальником, в межах заявлених банком позовних вимог слід звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості, стягнутої рішенням суду від 5 травня 2010 року: заборгованість за кредитом - 125 720,14 гр.; заборгованість за відсотками - 20924,63 гр.

Банк заявляв позов про звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення пені за простроченим кредитом і процентами за період з 16 травня 2014 року по 15 травня 2015 року. Звернувшись з позовом 27 травня 2015 року, банк має право на погашення заборгованості по пені за період з 28 травня 2014 року по 15 травня 2015 року, а тому розмір пені на тіло кредиту 125 720,14 гр., з врахуванням наданих банком апеляційному суду розрахунків, починаючи з 27 травня 2014 року по 15 травня 2015 року (по день, по який заявлялись позовні вимоги в суді першої інстанції) складає: 42841,29 гр. 2479,96 гр. (пеня за період з 16 по 27 травня 2015 року, яку банк в позові не заявляв), складає 40361,33 гр.

Банк має право на погашення пені за аналогічний період, нарахованої на не сплачені за користування кредитом відсотки, але на суму 20924, 63 гр., яка вже стягнута рішенням суду і не сплачена, а не на суму 21854,64 гр., як зазначено в розрахунку, наданому апеляційному суду, тобто за період з 28 травня 2014 року по 15 травня 2015 року (в межах заявлених вимог), що складає не 4 562,53 гр, як зазначив банк в розрахунку по 27 травня 2015 року, наданому апеляційному суду, а 4196,39 гр., і не за 255 днів прострочення, а за 243 дні прострочення - з 28 травня 2014 року по 15 травня 2015 року.

Що стосується вимог про звернення стягнення на погашення інфляційних втрат та 3% річних, що передбачено умовами договору іпотеки, колегія суддів вважає, що вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню в їх межах, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідач прострочив виконання основного зобовязання, не виконав судове рішення про стягнення суми заборгованості, а тому банк має право на нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України, в межах позовної давності та заявлених позовних вимог за період з 28 травня 2012 року по 15 травня 2015 року.

Індекси інфляції більше 100% за цей період становлять: 100,1 х 100,2 х 100,5 х 124,9 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114 = 1,7264816, тобто сума інфляційних втрат за цей період на тіло кредиту та проценти становить: (125720,14 гр. + 20924,63 гр.) х 1,7264816, = (217 053,51 гр. + 36 125,99 гр.) (125720,14 гр. + 20924,63 гр.) = 91333,37 гр. + 15201,36 гр. = 106534, 73 гр.

Враховуючи, що банк заявляв позов в цій частині про стягнення інфляційних втрат в сумі 73 099,84 гр., саме цю суму слід стягнути з відповідача на користь банку в межах заявлених позивачем вимог.

3% річних за спірний період за прострочення суми заборгованості 125720,14 гр. + 20924,63 гр. = 146644,77 гр. (з 28 травня 2012 року по 15 травня 2015 року) за 1095 днів складає: 146 644,77 гр. : 100% х 3% : 365 днів х 1095 днів = 13190,75 гр.

З огляду на зазначене позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково звернення стягнення на предмет іпотеки слід звернути на погашення заборгованості на суму 277493,08 гр., що складається з:

- заборгованість за кредитом - 125 720,14 гр.;

- заборгованість за відсотками - 20924,63 гр. ;

- пеня за простроченим кредитом - 40361,33 гр.;

- пеня за простроченими відсотками - 4196, 39 гр.;

- інфляційні втрати - 73 099, 84 гр.;

- 3 % річних від простроченої суми за кредитним договором - 13190,75 гр.,

В звязку з тим, що банк заявляв позов на суму 286439,34 гр., позов підлягає задоволенню на 97%.

З огляду на зазначене, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 97% понесених банком судових витрат на сплату судового збору та оплату проведення судової експертизи по оцінці майна, на яке звертається стягнення як на предмет іпотеки, висновки якої слід покласти в основу рішення суду:

судовий збір, сплачений при зверненні з позовом до суду: 243, 6 гр. + 2068 гр. (а. с. 2, 167, т.1) = 2311,82 гр.;

судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду 2543 гр. (а.с.86, т.2);

оплата висновку експертизи 4608 гр. (а. с. 68, т.2).

Разом підлягає стягненню на користь банку з відповідача (243,6 гр. + 2068 гр. + 2543 гр. + 4608 гр.) х 0,97 = 9178,93 гр.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2016 року в даній справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

На погашення заборгованості ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10018/0121 філії - Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» за договором про іпотечний кредит № 239 від 21 травня 2008 року, розмір якої становить 277493,08 гр., що складається з:

- заборгованість за кредитом - 125 720,14 гр.;

- заборгованість за відсотками - 20924,63 гр. ;

- пеня за простроченим кредитом - 40361,33 гр.;

- пеня за простроченими відсотками - 4196, 39 гр.;

- інфляційні втрати - 73 099, 84 гр.;

- 3 % річних від простроченої суми за кредитним договором - 13190,75 гр.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 травня 2008 року реєстровий № 1558, - нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Ромни Сумської області, 3-й провулок Пирогова, будинок № 13, а саме - домоволодіння, яке складається з: будинку дерев'яного, загальною площею 86,2 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м, сарай дощаний Б, сарай дощаний Б1, сарай цегляний, погріб цегляний, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_5 12 травня 2008 року, реєстровий № 1100, зареєстрованого державним КП «Роменське МБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 травня 2008 року, номер запису 4088 в книзі 101, реєстровий номер 6686696, а також земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, яка належить ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих Роменським міським управлінням земельних ресурсів 20 травня 2008 року згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 2008 року, № 1100, зареєстрованих у Роменському міському управлінні земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю під № № 62, 61, визначивши спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; встановивши початкову ціну реалізації предметів іпотеки, згідно висновків судової експертизи: домоволодіння 139400 гр., земельної ділянки 47700 гр.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10018/0121 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати в сумі 9178,93 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -