Провадження № 22-ц/779/1314/2016
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: представника ПАТ «Укрсиббанк» -

Матвійчика М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» пред'явило до ОСОБА_3 та ТзОВ «Фінансова компанія «Декра» вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказало, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору кредиту №0 від 02.07.2007 року на суму 30 000 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних та кінцевим терміном повернення 30.06.2028 року, утворилась заборгованість, яка станом на 04.08.2015 року становила 21 746,35 швейцарських франків, з яких 19 880,75 швейцарських франків кредитна заборгованість, 1 865,60 швейцарських франків - заборгованість за відсотками, а також 5 916,09 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 7 625,40 грн - пеня за прострочення сплати відсотків. Посилаючись на те, що в добровільному порядку боржник відмовляється сплачувати вищевказану заборгованість, Банк просив стягнути дану заборгованість в солідарному порядку із ОСОБА_3 та ТзОВ «Фінансова компанія «Декра», яке являється поручителем боржника за договором поруки №1/0-П від 02.07.2007 року.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 подав до ПАТ «УкрСиббанк» зустрічний позов про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, мотивуючи його тим, що Банк не вправі був видавати кредитні кошти в іноземній валюті, оскільки не мав відповідної індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України. Також зазначив, що кредитні кошти він отримав не в іноземній валюті, як це зазначено в спірному договорі, а в гривневому еквіваленті. Посилаючись на вищенаведене, просив визнати вищезазначений договір недійсним, застосувавши при цьому наслідки визначені ст. 216 ЦК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 січня 2016 року провадження в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» в частині його позовних вимог до ТзОВ «Фінансова компанія «Декра» закрито.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 21 746,35 швейцарських франків заборгованості за договором кредиту, з яких: 19 880,75 швейцарських франків кредитна заборгованість, 1 865,60 швейцарських франків - заборгованість за відсотками, 5 916,09 грн пені за прострочення сплати кредиту та 7 625,40 грн пені за прострочення сплати відсотків, а також 3654 грн судового збору.

Цим же рішенням в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На думку апелянта, судом не було враховано того, що він отримав кредитні кошти в гривневому еквіваленті у розмірі 116 878 грн, що підтверджується заявою про видачу готівки, а не 30 000 швейцарських франків, як це зазначено в спірному договорі кредиту. При цьому, зазначає апелянт, він не давав Банку згоди на конвертацію швейцарських франків в національну валюту. ОСОБА_3 вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що Банк мав на право на видачу кредиту в іноземній валюті, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» таку індивідуальну ліцензію на використання іноземної валюти на території України не отримував. Також ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що кредитний договір та графік платежів до нього, не відповідають вимогам, які передбачені у п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Крім того, зазначає апелянт, суд не взяв до уваги розрахунок заборгованості, з якого вбачається наявність розбіжностей між зазначеними датами погашення заборгованості та датами, вказаними у первинних платіжних документах, які він долучив до матеріалів справи. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов - задовольнити, застосувавши при цьому наслідки недійсності правочину, а саме зобов'язати його повернути Банку 116 878 грн, а Банк - зобов'язати повернути йому 4 585 доларів США, 19 094,1 швейцарських франків та 25 766 грн, а також визнати недійсним договір іпотеки від 04.07.2007 року.

В судове засідання представник ОСОБА_3 не з'явився, надіславши заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із участю в якості представника в іншому суді. Однак, колегія суддів не вважає названу причину неявки в судове засідання поважною, і тому це клопотання відхиляє, зауважуючи, що з цієї підстави розгляд справи вже відкладався. Приймаючи до уваги те, що неодноразові відкладення справи призводять до істотного порушення встановленого процесуальним законодавством строку вирішення спору, є правові підстави для розгляду даної справи у відсутності ОСОБА_3 та його представника.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що наданий Банком розрахунок кредитної заборгованості ОСОБА_3 є об'єктивним, оскільки його зроблено на підставі первинних бухгалтерських платіжних документів. Доводи боржника про неправильність цих розрахунків представник відхиляє як безпідставні. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі укладеного 02 липня 2007 року з ПАТ «УкрСиббанк» договору про надання споживчого кредиту №0 отримав кредит в сумі 30000 швейцарських франків. Посилання позичальника на те, що в дійсності кредитні кошти без його згоди були конвертовані в національну валюту, і він отримав кредит у гривнях, а це, на його думку, означає недійсність кредитного договору, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі та суперечать встановленим обставинам справи. Зокрема, у квитанціях, копії яких містяться в справі, зазначено, що повернення кредиту ОСОБА_3 здійснювалось саме у швейцарських франках.

Згідно п.3.5.1 названого вище кредитного договору позичальник згідно визначеного графіку повинен повертати суму кредиту та вносити плату за користування кредитними коштами на рахунок НОМЕР_1 в АКБ «УкрСиббанк». ОСОБА_3 певний період це зобов'язання виконував, вносив кошти на згаданий рахунок, про що свідчать копії відповідних квитанцій, які є в справі.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що позичальнику також було відкрито рахунок НОМЕР_2 для зарахування коштів на поточний рахунок.

З пояснень представника Банку слідує, що ОСОБА_3 вносив кошти на цей рахунок з метою придбання за його заявою валюти кредиту на міжбанківських торгах, де валюту можна було придбати дешевше, ніж у Банку. Після придбання валюти через декілька днів, а іноді й через тиждень, придбана валюта поступала на рахунок, призначений для погашення кредиту ОСОБА_3 Тому дата внесення коштів на поточний рахунок, зазначена на відповідних квитанціях, які містяться в справі, може і не співпадати з датою зарахування кредитного платежу на рахунок погашення кредиту. Представник Банку зазначив, що саме з наведеної причини і є різниця між розрахунком кредитора щодо розміру кредитної заборгованості та розрахунком, проведеним за заявою позичальника аудитора. Адже внесення позичальником коштів на поточний рахунок ще не означає, що вони одразу зараховуються на рахунок, призначений для погашення кредиту.

Колегія суддів вважає наведені твердження представника Банку об'єктивними, такими, що ґрунтуються на дійсних обставинах, а тому не приймає до уваги наданий в засіданні апеляційного суду висновок аудитора від 13 липня 2016 року про те, що розбіжність в розрахунках кредитної заборгованості ОСОБА_3 становить 3985,68 швейцарських франків (о.с.231-235).

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову Банку у повному об'ємі та відмову у зустрічному позові ОСОБА_3 ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта і його представника висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 12 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: І.О. Максюта

О.В. Пнівчук