Справа № 159/2011/16-ц
Провадження № 2/159/774/16
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

у зв'язку з непідсудністю справи даному суду

25 травня 2016 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Бойчук П.Ю., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Національної страхової компанії "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національної страхової компанії "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування.

Зазначена позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки дана справа не підсудна Ковельському міськрайонному суду Волинської області.

Згідно ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачем в справі є Національна страхова компанія "Оранта", місцезнаходження якої, як зазначає сам позивач та підтверджується матеріалами справи, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д.

Виходячи з суті позову, спір між сторонами виник з договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема з підстав його невиконання відповідачем в частині виплати страхової суми.

Таким чином дані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, тобто спір виник з договірних правовідносин (із зобов'язань).

Покликання позивача на те, що ці правовідносини регулюються нормами Закону України "Про захист прав споживачів" є безпідставними, виходячи з наступного.

Щодо поширення норм Закону України "Про захист прав споживачів" на правовідносини, що регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то слід враховувати сферу дії зазначених законів.

У преамбулі Закону України "Про захист прав споживачів" зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У ст. 1 цього Закону визначено, що страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Тобто цей Закон направлений на захист життя, здоровя та майна третіх осіб.

Відповідно, Закон України "Про захист прав споживачів", що регулює відносини, які випливають із договорів купівлі-продажу (виконання робіт, надання послуг) та спрямовані на задоволення виключно особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, не може поширюватися на правовідносини, що випливають із Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, системний аналіз норм зазначених Законів дозволяє прийти до висновку, що застосувати законодавство про захист прав споживачів у спорах, що виникають з приводу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є можливим.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 8 ст. 110 ЦПК України, позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як вбачається з копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі якого має проводитись виплата страхового відшкодування, конкретне місце виконання цього договору не зазначено. Виходячи з умов договору та місцезнаходження Страховика, слід прийти до висновку, що місцем виконання договору є м. Київ. Крім цього, особливість договору, через яку його можна виконувати лише в м. Ковелі, не вбачається.

За таких обставин жодних підстав для розгляду даної позовної заяви Ковельським міськрайонним судом не встановлено, справа даному суду не підсудна, а тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 110, 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної страхової компанії "Оранта" про стягнення суми страхового відшкодування повернути позивачу разом з доданими до позовної заяви документами.

Роз'яснити позивачу, що для вирішення даного спору йому слід звернутись до суду за місцезнаходженням юридичної особи Національної страхової компанії "Оранта" (м. Київ), а саме до Дарницького районного суду м. Києва (02099, м. Київ, вул. Севастопольська, 14).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ковельського міськрайонного суду ОСОБА_2