УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Саксаганського району м. Кривого Рогу, прокуратура Довгинцівського району м. Кривого Рогу, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури та суду, за касаційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2009 року відносно неї порушено кримінальну справу № 56099027 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення, вчиненого службовими особами сектору у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_5

14 липня 2009 року зазначена кримінальна справа була направлена до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу та при проведенні судового розгляду одержані достовірні дані про те, що вона не вносила завідомо неправдиві свідчення до офіційного документу - протоколу про адміністративне правопорушення серії ДН за № 560430 від 12 лютого 2009 року відносно ОСОБА_5

18 листопада 2011 року прокурор Тумко В.І., який приймав участь в розгляді кримінальної справи за її обвинуваченням у суді, завідомо знаючи, що позивачка невинна і доказів її вини у вчиненні злочину немає, винесла постанову про зміну звинувачення у вигляді відмови від звинувачення за ч. 3 ст. 364 і перекваліфікації з ч. 2 ст. 366 на ч.1ст. 366 КК України.

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2012 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року зазначений вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу було залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 квітня 2013 року скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 липня 2013 року вирок Саксаганського районного суду міста м. Кривого Рогу від 31 серпня 2012 року скасовано, а кримінальну справу № 56099027 від 28 квітня 2009 року направлено в прокуратуру Саксаганського району для проведення додаткового розслідування.

Постановою старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу від 8 жовтня 2013 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Враховуючи викладені обставини та те, що вона перебувала під судом та слідством 53 місяці 10 днів, позивачка просила відшкодувати за рахунок держави моральну шкоду у розмірі 540 тис. грн, упущену вигоду в сумі 50 508 грн 44 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України на її користь 100 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 3 750 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року рішення Довгинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_4 100 тис. грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 3 750 грн за надання юридичної допомоги, а всього 103 750 грн.».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області просить змінити рішення апеляційного суду, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди, завданої позивачці, провадження у справі в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 3 750 грн закрити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 16, 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», врахувавши роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства позивачка зазнала моральної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь.

При цьому, апеляційний суд, керуючись ст. 25 Бюджетного кодексу України, нормами Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року, Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, правильно змінив рішення місцевого суду в частині порядку відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Судами правильно визначений період перебування під слідством і судом, а саме: 53 місяці 10 днів.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦПК України та постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді: О.В. Закропивний
В.А. Черненко