Номер провадження: 22-ц/785/1834/16
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Процик М.В..

з участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Інспекція ДАБК в Одеській області про визнання права забудовника, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2015 року, -

встановила:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ,який у подальшому змінив та просив визнати за ним право забудовника щодо реконструйованого житлового двохповерхового будинку ,який розташований за адресою АДРЕСА_1 , з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів що посвідчують право власності і в обгрунтування позовних вимог посилався на те,що він є власником 1/2 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1. На проведення та виконання будівельних робот по реконструкції будинку ,попереднім власником будинку ОСОБА_4 був отриманий дозвіл №372/97 від 04.11.1997 року та на будинок розроблена відповідна проектна документація реконструкції, газифікації, водокористування. Проте відповідач ОСОБА_3,який є співласником спірного будинку чинить перешкоди та між сторонами постійно виникають спори про порядок користування і володіння будинком, землею та витрат щодо сплати комунальних послуг, мешкання у будинку, та прийняття будинку в експлуатацію після його реконструкції.

Угоди про спосіб виділення частки позивача із загального майна з відповідачем не досягнуто.

Позивач остаточно просив суд визнати за ним право забудовника щодо реконструйованого двохповерхового житлового будинку: загальною площею 139, 7 кв.м, загальна площа житлових приміщень 87,8 кв.м що складає 5 кімнат (на першому поверху кімната площею 29,3 кв.м, на другому кімната 10,7 кв.м, кімната 7,1 кв м, кімната 20.4 кв.м , кімната 20,3 кв .м), допоміжних 51.9 кв.( коридор 3.4 кв. м, кухня 6,9 кв.м, кухня 16.5 кв. м, коридор 6,4 кв. м, санвузол.4.4 кв.м, сходова клітина 2.3 кв.м, коридор 5.2 кв.м, коридор 2.2 кв.метра, кладова 4,6 кв.м) будинку за адресою:місто Одеса, провулок Першотравневий 1,будинок 14, з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, посилався на те,що реконструкція будинку здійснена в порушення отриманного дозволу ,з порушенням санітарних та технічних норм ,що може вплинути на міцність всього будинку , наслідком якого є порушення прав відповідача на користування житловим будинком .

Рішення ухвалено у відсутність представника третьої особи Інспекції ДАБК в Одеській області.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову та викладення мотивування відмови у задоволенні позову в новій редакції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ,посилаючись на вимоги ст. 11 ЦК України виходив з відсутності підстав для звернення до суду з позовом , а тому відсутні підстави і для задоволення позову.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 3,11 ЦПК України кожна особа має право в порядку ,встановленому цим Кодексом ,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав ,свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч.І статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З матеріалів справи вбачається , що відповідно до договору купівлі-продажу № 16022 від 07.08.1996 року, укладеному на Одеській товарній біржі , фізична особа ОСОБА_6 продала ,а фізична особа ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_3 придбали будинок ,розташований за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 53,50 кв.м, яке складається з 3-х кімнат житловою площею 38,3 кв.м. (а.с.68-70).

Після придбання ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_3 спірного домоволодіння , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 отримали дозвіл на виконання будівельних робіт № 372/97 від 04.11.1997 року (а.с.26-28).

З висновку Головного управління архітектури та містобудівництва № 49/97-Л від 15.07.1997 року по проекту реконструкції житлового будинку за вказаною адресою вбачається, що замовниками проекту є ОСОБА_7, ОСОБА_3, та Головне управління узгодив проект реконструкції житлового будинку (а.с.92-97).

Відповідно до проекту № 392 реконструкції з надбудовою другого поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , затвердженого розпорядженням Ленінської районної адміністрації № 401 від 01.10.1997 року вбачається ,що після реконструкції загальна площа будинку має становити 132,5 кв., житлова площа 81,6 кв.м. будівельний об'єм 507 ,0 кв.м. та реконструкція має бути проведена у відповідності до сітуаційного плану забудови.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21.05.2007 року по справі № 2-227 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, вказаний договір визнано дійсним та за ОСОБА_7 визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 468 кв.м. за адресою :АДРЕСА_1 (а.с.75).

Згідно договору дарування від 16 січня 2014 року ОСОБА_7 передав безоплатно позивачу ОСОБА_2 у власність 1/2 частку домоволодіння під АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами (а.с.9-10).

З договору дарування 1/2 реконструйованої частки домоволодіння від 16 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_7 та позивачем, вбачається, що Дарувальник подарував, а Обдарований прийняв у дар 1/2 всіх будівельних матеріалів реконструйованої частки домоволодіння, у тому числі з відповідними новими господарськими будівлями та спорудами - сарай з двома туалетами за вказаною адресою, яке належить Дарувальнику на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 372/97 від 04.11.1997 року (а.с.11).

Згідно вказаного договору був складений відповідний акт прийому-передачі (а.с.12).

На підставі договору дарування позивач зареєстрував своє право власності у встановленому порядку, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13.01.2015 року по справі № 523/3774/14-ц встановлено порядок користування сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельною ділянкою (а.с.29-31).

Відповідно до пояснень наданих відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні колегії суддів вбачається , що відповідач не погоджується з законністю проведенної реконструкції будинку ,оскільки реконструкція будинку проведена без дотримання умов дозволу на виконання будівельних робіт № 372/97 від 04.11.1997 року, не були дотримані санітарні норми, будівельні та технічні норми,реконстркукція будинку не відповідає проекній документації та плану реконсрукції.Позивачем були демонтовані міжкімнатні капітальні стіни, з двох повноцінних окремих,з різними ходами кімнат та коридору ,вийшов величезний зал,що може вплинути на конструктивну міцність всього будинку .Було закладено вікно в кімнаті порушивши існуючий технічний план, чим були порушенні його права ,як співласника на користування належним йому 1/2 частиною спірного домоволодіння, оскільки позивач таким чином намагається протиправно збільшити свою частку домоволодіння за рахунок частки відповідача.

Звертаючись до суду з позовом про визнання за ОСОБА_2 права забудовника щодо реконструйованого будинку , позивач посилався на те,що на його усні та письмові вимоги щодо прийому будинку в експлуатацію відповідно до чинного законодавства , відповідач відмовляється, чим порушує права позивача на реконструйоване майно.

Проте колегією суддів встановлено,що відмова відповідача у отриманні декларації про введення будинку в експлуатацію є обгрунтованою ,оскільки між сторонами існує спір щодо законності проведенної реконструкції будинку та внаслідок чого змін рівності часток співласників спірного домоволодіння.

У обгрунтування проведенної реконструкції позивачем наданий технічний паспорт (а.с.115-119), який відображує фактичний стан житлового будинку після проведенної реконструкції будинку , який не узгоджується з технічними умовами проекту № 392 від 1997 року ,за яким надавався дозвіл на реконструкцію.

Таким чином позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 права забудовника, щодо реконструйованого будинку є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення за позивачем права здачі в експлуатацію та отримання на своє ім'я документації що посвідчує право власності на спірний будинок також не підлягають задоволенню, оскільки такі позовні вимоги є похідними від визначення за позивачем права забудовника на спірний будинок.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково відмовив у задоволенні позову з відсутності у позивача підстави для зверненя до суду, оскільки підстава звернення позивача до суду є - це порушення його права на введення в експлуатацію будинку після його реконструкції .

За таких підстав ,відповідно до п.3ч.1 ст.307 ЦПК України,апеляційна скарга скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2015 року змінити в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

М.В.Процик