Справа № 465/655/15 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/2033/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Гриновця Б.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

Козака А.І. і Титаренка Ю.В. - представників ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що він працював в Державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» на посаді провідного інженера-конструктора. Наказом № 07-к від 10 січня 2014 року його звільнено з 13 січня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що відповідачем йому несвоєчасно було виплачено заробітну плату, просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, задовольнити позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року, що оскаржується, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» на користь ОСОБА_3 середній заробіток на час затримки виплат належних сум при звільненні за період з 14 січня 2014 року по 29 квітня 2015 року у розмірі 8 482 грн 50 коп. з врахуванням податків та обов'язкових зборів і платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 104-106).

Дане рішення оскаржив відповідач - ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» (в подальшому - „ДП").

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не враховано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 „Про порядок обчислення середньої заробітної плати", а саме: оскільки середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 26 грн. 10 коп., а середньомісячна кількість робочих днів (з урахуванням того, що в листопаді та грудні 2013 року позивачем сумарно було відпрацьовано 8 робочих днів) - 4 робочих дні, то його середній заробіток за період затримки розрахунку з ним при звільненні з 14.01.2014 року по 29.04.2015 року становить 1 618 грн. 20 коп.

Також вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, який передбачений частиною 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29.08.2014 року стверджується, що з боржника (ДП) в примусовому порядку стягнуто заборгованість згідно виконавчого документа та складено розпорядження про перерахування коштів на відповідний рахунок стягувача ОСОБА_3, в той же час останній з даним позовом до суду звернувся лише 02.02.2015 року (а.с. 109-111).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта (ДП) на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював в державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» на посаді провідного інженера-конструктора.

Наказом № 07 к від 10 січня 2014 року його звільнено з 13 січня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України (а.с. 1-3).

Статтею 116 КЗпП України встановлено (зокрема), що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом також встановлено, стверджується матеріалами справи та було визнано самим позивачем в ході апеляційного розгляду справи, що станом на день його звільнення з роботи (13.01.2014 року) заборгованість підприємства перед ним по виплаті заробітної плати становила 11 629 грн. 89 коп., з яких:

- 3 780 грн. (за період серпень 2012 року - березень 2013 року) позивачу було виплачено 19 червня 2014 року на виконання судового наказу № 465/4680/13ц Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2013 року (а.с. 6, 51);

- 7 849 грн. 89 коп. (за період березень 2013 року - січень 2014 року) позивачу було виплачено 29 серпня 2014 року на виконання судового наказу № 2н/465/295/14 Франківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року (а.с. 7, 33):

3 780 грн. + 7 849 грн. 89 коп. = 11 629 грн. 89 коп.

Таким чином, станом на 29 серпня 2014 року відповідач повністю розрахувався з позивачем по сумах, які належали йому до виплати в день звільнення його з роботи 13 січня 2014 року, про що позивачу було відомо і він цю обставину визнає.

Однак, оскільки належні до виплати позивачу у відповідності до ст. 116 КЗпП України кошти було виплачено йому у повному обсязі лише 29 серпня 2014 року (а не 13 січня 2014 року, як це передбачено ст. 116 КЗпП України), то підприємством ОСОБА_3 була нарахована компенсація за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 274 грн. 40 коп. (а.с. 10, 277).

В подальшому ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП на його користь вище згаданих 273 грн. 40 коп. і 04.02.2015 року Франківським районним судом м. Львова було видано судовий наказ № 2-н/465/117/15 про стягнення з ДП цих 273 грн. 40 коп. на його користь, як (з урахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2015 року про виправлення описок у згаданому судовому наказі) суми компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (а.с. 32, 68, 123).

Відтак, вище згадані 273 грн. 40 коп. компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати не належали і не могли належати до виплати ОСОБА_3 у день його звільнення з роботи (13.01.2014 року), а „утворилися" лише 29 серпня 2014 року - на день остаточного розрахунку відповідача з позивачем по сумах, які належали останньому до виплати в день звільнення його з роботи 13 січня 2014 року.

Рішенням Конституційний Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв'язку із положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього кодексу від 22.02.2012 № 4-рп/2012 (справа №1-5/2012) встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В той же час, достовірно знаючи про те, щовідповідач повністю з позивачем розрахувався ще 29.08.2014 року, останній з позовом до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні звернувся лише 02.02.2015 року, тобто - з пропуском тримісячного строку, встановленого частиною 1 ст. 233 КЗпП України.

Відповідач ще до суду першої інстанції подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 27).

В той же час, позивач заяви про поновлення йому строків звернення до суду, установлених статтею 233 КЗпП України, до суду не подавав і причин пропуску цих строків, які можна було б визнати поважними (ст. 234 КЗпП), не навів.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском встановленого строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» у зв'язку з пропуском встановленого строку звернення до суду.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: