АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2738/16 Справа № 209/1846/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багбая Є. Д. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Свистунової О.В.

за участі секретаря - Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивач посилалася на те, що з 08 грудня 2007 року перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання до реєстрації шлюбу 20 березня 2007 року за її власні кошти було придбано автомобіль НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я відповідача. Автомобіль був придбаний за її особисті кошти отримані від продажу належної їй квартири, яка розташована в місті Києві, тому просила визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_1 з підстав, передбачених ст.57 СК України, та зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй автомобіль, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 3 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому шлюбі, поширюється положення гл. 8 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи з 08 грудня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 20 березня 2007 року було придбано спірний автомобіль НОМЕР_1, власником якого є відповідач ОСОБА_2 Тобто, спірний автомобіль було придбано відповідачем ОСОБА_2 до укладення шлюбу з позивачем (а.с.30).

Звернувшись до суду із вищезазначеними позовними вимогами, позивач посилалася на те, що спірний автомобіль був придбаний до реєстрації шлюбу з відповідачем за її особисті кошти, отримані нею від продажу належної їй квартири в місті Києві до укладення шлюбу з відповідачем (а.с.2-4, 50-52).

З матеріалів справи вбачається згідно договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2006 року позивач ОСОБА_2, що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1. Продаж квартири за домовленістю сторін здійснено за 430 000 грн. (а.с.6, 7).

Слід зазначити, що квартира була продана позивачем ОСОБА_2 21 грудня 2006 року, а спірний автомобіль, що зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_2, було придбано 20 березня 2007 року, тобто через три місяці після продажу квартири.

Належних доказів на підтвердження того, що саме кошти від продажу 21 грудня 2006 року належної частки квартири позивача були витрачені особисто нею на придбання 20 березня 2007 року спірного автомобіля, до укладення шлюбу з відповідачем, та який був зареєстрований на ім'я відповідача, матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірний автомобіль було придбано до укладення шлюбу між сторонами за особисті кошти позивача будь-якими належними доказами по справі не підтверджуються.

Приведені в апеляційній скаргі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтами не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді