АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2744/16 Головуючий 1 інст. - Попов О.Г.
Справа № 629/2957/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Котелевець А.В.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» - Яворського Романа Ігоревича на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22.07.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» (далі по тексту - ТОВ «Кредекс фінанс») звернулось до суду з позовом та просило стягнути:

1. Заборгованість за кредитним договором № 60/5292CLPS2 від 10 лютого 2012 р., яка станом на 03.07.2015 року становить 8 413,6 грн., що складається з:

- 6 738,1 грн. - заборгованість за основною сумою боргу;

- 1 070,6 грн. - заборгованість за відсотками;

- 604,9 грн. - заборгованість за пенею.

2. Заборгованість за кредитним договором № 118/5292SFPRP7 від 24 березня 2012 р. яка станом на 03.07.2015 року становить 7 432,9 грн., та складається з:

- 6 169,1 грн. заборгованість за основною сумою боргу;

- 740 грн. - заборгованість за відсотками;

- 523,8 грн. - заборгованість за пенею.

В обґрунтування позовних вимогТОВ «Кредекс фінанс» зазначало, що між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_4 були укладені кредитні договори № 60/5292CLPS2 від 10 лютого 2012 р. на суму 6 884,52 грн. на строк до 10 серпня 2014 року та кредитний договір № 118/5292SFPRP7 від 24 березня 2012 року на суму 6 169,11 грн. на строк до 24 березня 2015 року. В подальшому первинним кредитором було відступлено право вимоги за вказаними кредитними договорами. ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право вимоги на підставі договору факторингу 1/15-ФКю від 8 травня 2015 року, так як ОСОБА_4 не виконує зобов'язання покладені на неї кредитними договорами, що потягло утворення заборгованості, загальна сума якої станом на 03.07.2015р. становить 15 584 грн. 50 коп.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс фінанс» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Кредекс фінанс» - Яворський Р.І. просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, однак в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, що суперечить вимогам ст. 267 ЦК України.

Крім того, необхідно було вираховувати строки позовної давності окремо для кожного кредитного договору.

На думку апелянта суд не мав права застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки відповідача не подавала у передбаченому законом порядку до суду відповідної заяви.

Представник ТОВ «Кредекс фінанс», який належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судові засідання не з'явився, а тому, зважаючи на вимоги ст.303-1 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України, справа розглянута за відсутністю представника позивача.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, оскільки банк у встановлений строк не перерахував продавцю товару грошові кошти та, крім того, позов не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ та ч.2 ст. 258 ЦКУ.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_4 були укладені кредитні договори, а саме: № 60/5292CLPS2 від 10 лютого 2012 року на суму 6 884,52 грн. на строк до 10 серпня 2014 р. та № 118/5292SFPRP7 від 24 березня 2012 року на суму 6 169,11 грн. на строк до 24 березня 2015 р. (том 1 а.с.7-9,11-12).

В подальшому ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» набуло право вимоги на зазначені кредитні договори на підставі договору факторингу з ПАТ «Платинум банк» № 20120726-Г від 26 липня 2012 року. (том 1 а.с. 78-83)

На підставі договору факторингу 2 від 8 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» останнє набуло право вимоги за кредитними договорами ОСОБА_4 (том 1 а.с. 84-96)

8 травня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу 1/15-ФКю на підставі якого ТОВ «Кредекс фінанси» набуло право вимоги за кредитними договорами відповідача (том 1 а.с.13-16)

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу 1/15-ФКю від 8 травня 2015 р. позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором № 60/5292CLPS2 від 10 лютого 2012 р. на суму 8 413,6 грн., з яких: 6 738,1 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1 070,6 грн. - заборгованість за відсотками; 604,9 грн. - заборгованість за пенею; за кредитним договором № 118/5292SFPRP7 від 24 березня 2012 р. - на суму 7 432,9 грн., з яких: 6 169,1 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 740 грн. - заборгованість за відсотками; 523,8 грн. - заборгованість за пенею (а.с.5).

За умовами кредитного договору № 60/5292CLPS2 від 10 лютого 2012 р., наданого для поточних потреб, сума кредиту становить 6 884,52 грн., строк, на який наданий кредит - 30 місяців, з щомісячним поверненням кредиту згідно графіку платежів встановленого Додатком №1 до договору, проте відповідачка порушувала умови вказаного графіку.

За умовами кредитного договору № 118/5292SFPRP7 від 24 березня 2012 р. сума кредиту становить 6 169,11 грн., строк, на який наданий кредит - 36 місяців, з щомісячним поверненням кредиту згідно графіку платежів встановленого Додатком №1 до Договору. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кредит надається банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок продавця за реквізитами, зазначеними позичальниками. Цільове призначення кредиту - купівля товару, а саме ноутбука Dell № 5110.

Відповідно до п.п. 2.8 п. 2 кредитного договору № 60/5292CLPS2 від 10.02.2012 року ОСОБА_4 зобов'язана здійснювати платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту щомісячно ануїтентними (рівномірними) платежами в сумі 559,00 грн., а також сплатити пеню в розмірі 0,3% від простроченої суми за прострочення сплати частини кредиту або процентів за користування ним. (том 1 а.с. 8)

Згідно з п.п. 2.8 п. 2 кредитного договору № 118/5292SFPRP7 від 24.03.2012 року ОСОБА_4 зобов'язана здійснювати платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту щомісячно рівними платежами в сумі 357,00 грн., а також сплатити пеню в розмірі 0,3 % від простроченої суми за прострочення сплати частини кредиту або процентів за користування ним. (том 1 а.с.11)

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, тобто внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Отже, строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_4, починаючи з червня 2012 року, жодного разу не вносила кошти для погашення заборгованості за кредитним договором № 60/5292CLPS2 від 10.02.2012 року. (а.с 15-16)

З пояснень відповідача і її представника, наданих суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_4 жодного разу не вносила коштів на погашення заборгованості за кредитним договором № 118/5292SFPRP7 від 24.03.2012 року, посилаючись на те, що ПАТ «Платинум банк», як їй пояснили працівники магазину, не перерахував кошти на рахунок магазину в якому вона мала намір придбати ноутбук за кредитні кошти, як це було передбачено п.п. 2.1. п.2 кредитного договору.

ТОВ «Кредекс фінанс» з вимогами про стягнення заборгованості за кредитами звернулось 27.07.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, за попередній місяць, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Суд правильно дійшов до висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки у позивача право на звернення до суду з позовом виникло, згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, з дня нездійснення ОСОБА_4 чергового платежу у червні 2012 року.

Відповідно до постанови ВСУ по справі № 6-116цс13 від 6.11.2013 року у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції застосував строк позовної давності без відповідної заяви спростовується оскільки відповідно до пункту 7 частини 11 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 встановлено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Крім того, відповідно до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов'язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. За своїм процесуальним змістом заява про застосування позовної давності є клопотанням і повинна містити посилання на певні обставини або причини, які є підставами для застосування строків позовної давності з відповідними календарними розрахунками. Доцільним, але не обов'язковим, є подання такої заяви у письмовому вигляді у межах цивільного судочинства.

Таким чином, апелянтом помилково трактовано норми ч. 3 ст. 267 ЦК України щодо форми звернення до суду із заявою про застосування строків позовної давності оскільки у межах цивільного судочинства не передбачено подання такої заяви виключно в письмовому вигляді.

Так, при прослуховуванні судового засідання від 20.11.2015 року було встановлено, що представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 зазначала, що позивач пропустив строк позовної давності і тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем встановленого законом строку позовної давності.

Позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Аналізуючи доводи сторін та надані у суді першої і апеляційної інстанції докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ТОВ «Кредекс фінанс» пропустило строк позовної давності для звернення до суду з позовом та відсутністю причин, які можна вважати поважними та такими, що слугують підставою для поновлення пропущеного строку.

Апеляційний суд відхиляє посилання представника позивача на відсутність права вимоги у позивача та недоведеність виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 24.03.2012 року, а також сумніви відповідача про належність саме їй підпису на договорі, оскільки надані суду за клопотаннями сторін письмові докази, які відповідачем не спростовані, свідчать, що ПАТ «Платинум банк» виконав умови обох кредитних договорів, надав відповідачу передбачені договором кредитні кошти, в тому числі і по договору від 24.03.2012 року в обумовлений сторонами спосіб, тобто шляхом перерахування кредитних коштів на розрахунковий рахунок торгівельного підприємства, зазначені ОСОБА_4, ТОВ «Кредекс фінанс» у передбаченому законом порядку набув права вимоги за кредитними договорами, дійсність яких ОСОБА_4 не оспорена.

Інші доводи апеляційної скарги на вирішення справи не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» - Яворського Романа Ігоревича відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: А.В. Котелевець

О.А. Кружиліна