Справа № 347/2229/15
Провадження № 22-ц/779/668/2016
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Косівської міської ради, реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про скасування рішення Косівської міської ради, державної реєстрації земельної ділянки та анулювання державного акта на право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 27 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_4, після смерті якої він успадкував будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. На дане майно позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.06.2015 року. За цією ж адресою знаходиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,2170 га.

Рішенням Косівської міської ради від 14.07.2015 року йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,1540 га. Для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства із земель, що знаходились в користуванні.

При встановленні зовнішніх меж земельної ділянки землевпорядною організацією МП «Діл-інженер» складено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Однак, представник суміжного землекористувача - ОСОБА_5 даний акт не підписав та зазначив, що його мати ОСОБА_3 приватизувала частину земельної ділянки площею 0,0132 га, якою користувався ОСОБА_2, та виготовила державний акт на право приватної власності на землю.

26 серпня 2015 року земельна комісія Косівської міської ради провела обстеження спірної земельної ділянки та встановила, що суміжний землекористувач ОСОБА_3 самовільно захопила земельну ділянку площею 0,0132 га, якою користувався ОСОБА_2 та виготовила державний акт на право приватної власності на землю, не погодивши межі з суміжним користувачем ОСОБА_2

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 порушила його права як землекористувача, ОСОБА_2 просив визнати незаконним та скасувати рішення Косівської міської ради про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0132 га, зобов'язати реєстраційну службу Косівського районного управління юстиції скасувати в Державному реєстрі прав державну реєстрацію земельної ділянки 0,0132 га по АДРЕСА_1, зобов'язати реєстраційну службу Косівського районного управління юстиції анулювати державний акт про право власності на вищевказану земельну ділянку.

Рішенням Косівського районного суду від 27 січня 2016 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не з'ясував усіх фактичних обставин справи та не дав належної правової оцінки доказам. Зокрема судом безпідставно не взято до уваги свідчень свідків, допитаних у судовому засіданні, а також акт земельної комісії про самовільне захоплення спірної земельної ділянки ОСОБА_3 Просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким його позов задоволити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з»явилися, причини неявки не повідомили.

Третя особа та її представник вимоги апеляційної скарги не визнали, просили відмовити її задоволенні.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що спір виник з приводу права власності на частину земельної ділянки, яке позивач доводить як таке, що виникло в порядку спадкування. При цьому, судом встановлено наступні фактичні обставини.

Після смерті ОСОБА_4 у ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_2 успадкував будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.12.2011 року (а.с.10), а також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11).

За вказаною адресою знаходиться також земельна ділянка, однак спадкодавець ОСОБА_4 за життя не оформила право власності на неї.

Рішенням Косівської міської ради від 14.07.2015 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), орієнтовною площею 0,1540га. по АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства із земель, що знаходились в користуванні (а.с.12).

При проведенні робіт по встановленню в натурі меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м.Косів, вул.Середня, 15-а, суміжний землекористувач ОСОБА_5, відмовився від погодження меж у зв»язку з приватизацією частини земельної ділянки, яка зазначена в Акті узгодження ОСОБА_2 (а.с.13,14) ОСОБА_3 у зв»язку з чим і виник спір.

Зокрема, встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2004 року ОСОБА_3 успадкувала від гр.ОСОБА_6 житловий дерев'яний будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 (а.с.44,45).

Рішенням від 24.11.2006 року Косівська міська рада затвердила ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою по передачі земельних ділянок у власність. Зокрема передано у власність ОСОБА_3 земельні ділянки загальною площею 0,2875 га, та видано Державні акти про право власності на земельні ділянки (а.с.36).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження позовних вимог та порушення ОСОБА_3 порядку приватизації земельної ділянки. З таким висновком колегія суддів погоджується частково виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України у справі -№ 6-84цс14 від 03.09.2014).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 посилався на самовільне захоплення ОСОБА_3 земельної ділянки та просив визнати незаконним та скасувати рішення Косівської міської ради про надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0132 га, зобов'язати реєстраційну службу Косівського районного управління юстиції скасувати в Державному реєстрі прав державну реєстрацію земельної ділянки 0,0132 га по АДРЕСА_1, зобов'язати реєстраційну службу Косівського районного управління юстиції анулювати державний акт про право власності на вищевказану земельну ділянку.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, суд може визнати недійсним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, за умови доведення, що такий суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси позивача.

В обґрунтування права вимоги ОСОБА_2 посилається на Свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок, що знаходиться на спірній земельній ділянці та факт користування земельною ділянкою саме такою площею його бабусею.

Разом з тим, неспростовним є той факт, що право власності на спірну земельну ділянку оформлено не було. При оформленні майнового права після смерті бабусі ОСОБА_2 як спадкоємець не представив доказів, які б підтверджували право користування земельною ділянкою спадкодавцем, зокрема спірною площею.

Натомість згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2004 року ОСОБА_3 успадкувала від гр.ОСОБА_6 житловий дерев'яний будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 (а.с.44,45).

Рішенням від 24.11.2006 року Косівська міська рада затвердила ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою по передачі земельних ділянок у власність. Зокрема передано у власність ОСОБА_3 земельні ділянки загальною площею 0,2875 га, в тому числі по ділянках за цільовим призначенням: - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0410 га (в тому числі по угіддях: під будівлями і двором 0,0134 га, багаторічних насаджень 0,0276 га); - для ведення особистого селянського господарства площею 0,2465 га (в тому числі по угіддях: кормових угідь 0,2465 га). Затверджено акти встановлення та узгодження меж земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (а.с.36).

Як вбачається з кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,0410 га, по АДРЕСА_2, Акта встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 - на момент оформлення ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку суміжним землекористувачем по лінії всіх меж (А-Б, Б-В, В-Г, Г-А) була Косівська міська рада (а.с.46-зворот, 47,49).

Тобто земельна ділянка останній була видалена з фонду міської ради, а докази того, що на цей час спірна частина земельної ділянки належала на певній правовій підставі бабусі позивача, чи йому особисто, суду не представлено.

На підставі даного рішення ОСОБА_3 отримала Державні акти на право власності на земельні ділянки від 17.08.2007 року площею 0,0410 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також площею 0,2465 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с.46,69).

Позивач не довів суду, яким чином рішення Косівської міської ради від 24.11.2006 року порушує його цивільні права в інший спосіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтування підстав відхилення як доказу Акту земельної комісії від 26.08.2015 року, а доводи апеляції в цій частині його не спростовують. Тому в цій частині рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В частині вирішення вимог ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції про зобов»язання скасувати в Державному реєстрі прав державну реєстрацію земельної ділянки 0,0132 га. по АДРЕСА_1 та зобов»язання анулювати Державний акт на право власності на земельну ділянку рішення слід скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки останні підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства (Постанова Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 року № 8).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Косівського районного суду від 27 січня 2016 року скасувати в частині вимог ОСОБА_2 про зобов»язання реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції скасувати в Державному реєстрі прав державну реєстрацію земельної ділянки 0,0132 га. по АДРЕСА_1 та зобов»язання анулювати державний акт на право власності на земельну ділянку і в цій частині провадження у справі закрити. В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.