Справа № 182/2593/16-ц
Провадження № 4-с/0182/15/2016
У Х В А Л А

Іменем України

03.06.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: судді Багрової А.Г., за участю секретаря Снєгульської В.М.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника ДВС - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник від імені боржника ОСОБА_3 ( а.с.7) звернувся зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції та просить визнати неправомірною та скасувати Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.01.2016 року по виконавчому провадженню № 38159579, на підставі якої накладено арешт на будинок 41, який знаходиться по вулиці Упорна в смт. Червоногригорівка Нікопольського району та належить боржнику на праві приватної власності. В обґрунтування скарги заявник зазначив, що Постанова порушує його права власності, оскільки вартість будинку значно перевищує заборгованість по аліментам, до того ж державним виконавцем не вчинено жодної дії щодо накладення арешту на інше наявне в боржника рухоме майно на яке можливо звернути стягнення. Також зазначив, що систематично по можливості боржник ОСОБА_3 сплачує частково аліменти на утримання дітей. Вважає, що зазначена постанова вчинена всупереч вимогам та визначеному порядку в Закону України „Про виконавче провадження. До того ж державний виконавець не повідомила його про арешт, постанову йому не направила і про наявність арешту на будинок ОСОБА_3 стало відому під час розгляду цивільної справи в суді про стягнення з нього пені та заборгованості по аліментам.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник ВДВС проти скарги заперечувала, подала письмові заперечення проти скарги( а.с. 62-63), вважає скаргу безпідставною та необґрунтованою, оскільки Постанова ВП №38159579 від 05.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідає вимогам Закону України „Про виконавче провадження та вчинена в порядку визначеному чинним законодавством.

Заслухавши заявника та представника ВДВС НМРУЮ суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні ВДВС Нікопольського міськрайонного УЮ перебуває виконавчий лист по справі N 2-3919 , виданий Нікопольським міськрайонним судом 29.09.2011 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частина доходу, щомісячно на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а. с. 23)

ОСОБА_3 04.01.2016 року на прийомі у державного виконавця був особисто повідомлений про наявність заборгованості по аліментам в розмірі 13243,46 грн. та про можливість обмежень у праві виїзду за кордон, про кримінальну відповідальність та про накладення арешту на майно, про що написав пояснення ( а.с.50)

Відповідно до положень ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" 05.01.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на житловий будинок, за адресою: Нікопольський район, смт. Червоногригорівка, вул.. Упорна,41, що належить боржнику ОСОБА_3 в межах суми звернення стягнення 13243,46 грн. та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить останньому в межах суми боргу.( а.с.52)

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України та статтею 14 ЦПК України судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України і виконується в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків та, водночас, передбачає виконання судових рішень.

Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(пункт 43).

Окрім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 12 травня 2011 року у справі "Ліпісвіцької проти України" (п. 18,23) визначено, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених в п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі N 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17 пункту 8 частини першої статті26, частини першої статті50 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що обов'язкове виконання судових рішень є складовою права на справедливий судовий захист.

Державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам та повідомлено боржника ОСОБА_3 ( а.с. 50) про наявність заборгованості в розмірі 13243,46грн.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 38159579 державний виконавець для виконання виконавчого листа відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" направив запити до центру зайнятості, Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України щодо отримання інформації про джерела доходів боржника та про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах.

Згідно відповідей та матеріалів виконавчого провадження відсутні дані щодо доходів боржника.

Згідно вимог ст. 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 57 зазначеного Закону вказано, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Станом на день винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів становила 13243 грн. 46 коп.

Відповідно до п. 2ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" у разі наявності заборгованості по сплаті аліментів понад 3 місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Таким чином, державним виконавцем, з метою забезпечення реального виконання рішення, було правомірно винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.01.2016 року, оскільки заборгованість по сплаті аліментів боржником до цього часу погашена не була. Разом з тим, у вказаній постанові зазначено, що арешт накладається на майно боржника, але в межах суми боргу.

Крім того, окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню, визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України N 512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за N 489/20802.

Пунктом 7.13 даної Інструкції встановлено, що державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишились після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначеного виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, державний виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника та за наявності підстав вручає (направляє) боржнику письмове попередження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів.

Посилання скаржника на те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.01.2016 року є незаконною, оскільки ОСОБА_3 частково сплачуються аліменти, суд не приймає до уваги, оскільки заборгованість по аліментам не погашена у повному обсязі, та часткова сплата аліментів не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Таким чином, вимоги заявника про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.01.2016 року по виконавчому провадженню № 38159579, на підставі якої накладено арешт на будинок 41, який знаходиться по вулиці Упорна в смт. Червоногригорівка Нікопольського району та належить боржнику на праві приватної власності є безпідставними та недоведеними, оскільки дії державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду, здійснюються у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

На підставі вищевикладеного та з огляду на законність постанови державного виконавця про арешт майна ОСОБА_3 від 05.01.2016 року, суд відхиляє доводи скарги ОСОБА_1І щодо порушення прав боржника ОСОБА_3

Керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст. ст.383,384,386,387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_7